Справа № 120/1500/23
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 120/1500/23

адміністративне провадження № К/990/35948/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі № 120/1500/23 за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання належної відповіді на заяву позивача від 26 січня 2023 року про отримання публічної інформації, відповідь на яку повинно бути надано із урахувань вимог статей 22 та 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (коментар: щодо не реєстрації всіх публічних документів відповідача в системі обліку публічної інформації, по яким ініційовано запит про отримання публічної інформації; навмисного приховування або знищення інформації - реквізитів документів, згідно яких суд звертався до вищого керівництва держави України щодо визволення фізичних осіб із полону; надання неточної або неповної інформації на запит; не зазначення у відповіді відповідача підстав її надання та не зазначення мотивів та порядку оскарження наданої відповіді на запитувану інформацію, та тих порушень, що викладені позивачем в мотивувальній частині цього позову);

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не створенні, не функціонуванні, і неведенні системи обліку у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання відповідачем обов`язку оприлюднити інформацію, відповідно статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання вимог постанови КМУ від 21 жовтня 2015 року за № 835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних» у строки;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неподання відповідачем до Єдиного державного реєстру відкритих даних наборів даних, які б відповідали вимогам Постанови КМУ від 21 жовтня 2015 року за № 835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних»;

- забезпечити функціонування та ведення системи обліку публічної інформації, відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 15 та частини першої статті 18 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оприлюднювати інформацію про системи обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник, шляхом обов`язкової реєстрації в системі обліку, що має містити: 1) назву документа; 2) дату створення документа; 3) дату надходження документа; 4) джерело інформації (автор, відповідний підрозділ); 5) передбачену законом підставу віднесення інформації до категорії з обмеженим доступом; 6) строк обмеження доступу до інформації, у разі якщо вона віднесена до інформації з обмеженим доступом; 7) галузь; 8) ключові слова; 9) тип, носій (текстовий документ, електронний документ, плівки, відеозаписи, аудіозаписи тощо); 10) вид (нормативні акти, угоди, рішення, протоколи, звіти, прес-релізи); 11) проекти рішень (доповідні записки, звернення, заяви, подання, пропозиції, листи тощо); 12) форму та місце зберігання документа тощо, та забезпечити доступ до системи обліку публічної інформації на офіційному веб-сайті відповідача (коментар: із урахувань прикладу ведення таких системи обліку публічної інформації, що наведено в мотивувальній частині позову із офіційних ВЕБ порталів інших з судів України, та із урахувань таких систем облік що є в державних органах держави України);

- оприлюднити всю публічну інформацію відповідно до статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації»;

- відповідно до Постанови КМУ від 21 жовтня 2015 року за № 835 «Про затвердження Положення про набори даних, які підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних», здійснити подання до Єдиного державного реєстру відкритих даних, наборів даних відповідача, які б відповідали вимогам Постанови.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

26 жовтня 2023 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі № 120/1500/23. Заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, направити справу до Вінницького окружного адміністративного суду з метою належного розгляду позову.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з наступних підстав.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, в обґрунтування якого посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 34, 64 Конституції України, статті 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», пункту 3 Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», зі змінами, у взаємозв`язку з положеннями частин 2, 5, 7 статті 6, статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в частині надання доступу до публічної інформації в умовах воєнного стану.

Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Необхідно враховувати, що вирішуючи спори, суди застосовують положення статті в залежності від обставин, установлених у кожній конкретній справі.

Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Проте касаційна скарга позивача не містить вмотивованих доводів щодо того, який вплив висновок Верховного Суду у цій справі буде мати для вирішення спору по суті, як і не містить аргументів їх неправильного застосування та підстав для формування такого висновку (усунення колізії, визначення пріорітету між нормами, тлумачення норми, т.і.).

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

ОСОБА_1 серед іншого, обґрунтовує касаційну скаргу також тим, що розгляд даної справи становить значний суспільний інтерес щодо діяльності судової системи України, яка повинна діяти відкрито та публічно, що за змістом відповідає підпункту «в» частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу заявника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Крім того, Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі № 120/1500/23 за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя М.В. Білак