Справа № 400/2235/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/2235/23

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

повний текст судового рішення

складено 29.05.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року по справі за позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі позивач) звернулось до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просило стягнути з ФОП ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 10800,00 грн. на користь Держави в рахунок погашення податкового боргу з єдиного податку.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що в результаті неналежного виконання покладених законом на платника податків обов`язків у відповідача наявна непогашена податкова заборгованість у сумі 10800,00 грн. з єдиного податку. Зазначений податковий борг всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не сплатила.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін по справі.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, відповідач з 02.02.2021 року зареєстрована як фізична особа-підприємець.

15.03.2021 року відповідач подала до Очаківської державної податкової інспекції (м. Очаків) Головного управління ДПС у Миколаївської області заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності з 01.04.2021 року.

Відповідач була платником єдиного податку другої групи, що підтверджується розрахунком податкового боргу та заявою відповідача про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Позивач виставив відповідачу податкову вимогу від 27.07.2021 року №0-1407 (форма «Ф») на суму 4800,00 грн., яку вона отримала 29.07.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №154 (Ф.119).

Зазначену податкову вимогу відповідач в адміністративному або судовому порядку не оскаржила.

Загальний розмір податкового боргу відповідача на день звернення позивача до суду становив 10800,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком позивача та витягом з інтегрованої картки платника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сума грошового зобов`язання відповідача з єдиного податку вважається узгодженою та є податковим боргом, та позивач звернувся до суду з цим позовом з дотриманням вимог ст.95 ПК України. Однак, суд першої інстанції також дійшов висновку, що єдиний податок, як місцеві податки, належать до доходів загального фонду бюджетів територіальних громад, а тому єдиний податок, підлягає стягненню на користь відповідної територіальної громади (місцевого бюджету), а не на користь держави (Державного бюджету України), про що просить позивач.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.36.1 ст.36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 ст.38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 56.11 ст.56 ПК України закріплено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з п.293.1 ст.293 ПК України ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі прожитковий мінімум), другої групи у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі мінімальна заробітна плата), третьої групи у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Підпунктом 2 п.293.2 ст.293 ПК України передбачено, що фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць, для другої групи платників єдиного податку не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.295.2 ст.295 ПК України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Абзацом 1 п.295.1 ст.295 ПК України встановлено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, 15.03.2021 року відповідач подала до Баштанської ОДПІ заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності з 01.04.2021 року, відповідно до якої вона обрала ставку єдиного податку в розмірі 20 відсотків до розміру мінімальної зарплати.

Отже, враховуючи до п.56.11 ст.56 ПК України, це грошове зобов`язання вважається узгодженим, і воно не підлягає оскарженню.

Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У зв`язку з виникненням у відповідача податкового боргу позивач виставив їй податкову вимогу від 27.07.2021 року №0-1407 (форма «Ф») на суму 4800,00 грн., яку відповідач отримала 29.07.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу №154 (Ф.119).

Зазначена податкова вимога вважається врученою відповідачу належним чином.

Також, вказана податкова вимога на цей час не відкликана. Відповідач не зверталася до позивача із заявами про розстрочення або відстрочення податкового боргу.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Однак, відповідач суму податкового боргу у визначені строки не сплатила. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості до суду ні з боку відповідача, ні з боку позивача не надійшло.

Таким чином, сума грошового зобов`язання відповідача з єдиного податку другої групи в загальному розмірі 10800,00 грн. вважаються узгодженою та є податковим боргом.

Згідно із пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України (у редакції, чинній на день подання позивачем позову) контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 41.4 ст.41 ПК України встановлено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Згідно з пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 ПК України до контролюючих органів відносяться податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи).

З наведених норм вбачається, що позивач має повноваження на звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Відповідно до п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що податкова вимога отримана відповідачем 29.07.2021 року, а позов поданий 10.03.2023 року, тобто з дотриманням позивачем вимог ст.95 ПК України.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що грошові зобов`язання з єдиного податку у сумі 10800,00 грн. є самостійно визначеними платником податків, узгодженими та набули статусу податкового боргу, та з огляду на встановлені судом обставини щодо дотримання з боку податкового органу процедури стягнення податкового боргу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлений позов про стягнення з відповідача податкового боргу у сумі 10800,00 грн. є обґрунтованим.

Разом з цим, колегія суддів погоджується і з доводами апелянта, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача податкового боргу у заявленій сумі, однак, помилково відмовив у задоволенні позову про стягнення такого податкового боргу, посилаючись на те, що позивач просив стягнути податковий борг за єдиним податком на користь Державного бюджету України, а не відповідної територіальної громади - місцевого бюджету, хоча єдиний податок, як місцевий податок, належить до доходів загального фонду бюджету територіальних громад.

Колегія суддів звертає увагу на те, що прохальна частина позовної заяви не містить вимог щодо стягнення податкового боргу на користь Державного бюджету України, як визначено судом першої інстанції, а податковий орган у даній справі просить стягнути з платника податків податковий борг на користь держави, посилаючись на приписи п.95.1 ст.95 ПК України.

Так, згідно п.95.1 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог пп.41.1.1 п.41.1, п.41.4 ст.41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України (пп.14.1.137 п.14.1 ст.14 ПК України).

За змістом пп.19-1.1.22, пп.19-1.1.34 п.19-1.1 ст.19, пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують функції та мають право, зокрема:

- здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів;

- забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

- звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Грошові кошти, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Таким чином, позовні вимоги у даній справі про стягнення суми податкового боргу платника податку відповідають наведеним вимогам ПК України, а питання щодо виконання судового рішення про стягнення суми податкового боргу платника податку не вирішується при ухваленні судом рішення по суті заявленого позову та стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що грошові зобов`язання з єдиного податку у сумі 10800,00 грн. є самостійно визначеними платником податку - ФОП ОСОБА_1 , є узгодженими та набули статусу податкового боргу, та з огляду на встановлені судом обставини щодо дотримання з боку податкового органу процедури стягнення податкового боргу, колегія суддів вважає, що заявлений позов про стягнення з відповідача податкового боргу у сумі 10800,00 грн. підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Держави податковий борг з єдиного податку (місцевий бюджет) у сумі 10800 (десять тисяч вісімсот) гривні 00 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька