Справа № 260/7928/23
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2023 року м. Ужгород№ 260/7928/23
Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючої судді Плеханової З.Б. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону ім. Героїв Карпатської Січі (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) , яким просить:

1. Прийняти позовну заяву до розгляду.

2. Розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

3. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), ідентифікаційний код - НОМЕР_3 , щодо не виплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини через сімейні обставини або інші поважні причини.

4. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), ідентифікаційний код НОМЕР_3 , виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини.

Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посадах сержантського (старшинського) складу в органах Державної прикордонної служби України .04.09.2023 року Позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону, звільненого з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 04 вересня 2023 року №696-ОС.

Відповідно до витягу із наказу від 04 вересня 2023 року №696-00 вислуга років ОСОБА_1 на 04.09.2023 року становить: календарна: 26 років 05 місяців 17 днів; пільгова: 10 років 08 місяців 13 днів; загальна: 37 років 02 місяці 00 днів.

Позивач звертає увагу, що перелік обставин для невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні вичерпним і це відноситься до негативних підстав, а не за тієї підстави , у звязку з якою звільнений позивач.

З огляду на що вважає, що відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби,, однак така допомога протиправно виплачена не була.

25 вересня 2023 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що абз. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачена виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення у разі, якщо військовослужбовець звільнився з пп. «ґ» п. 1 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Проте позивач був звільнений за іншою підставою, а саме пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 вказаного законодавчого акту, а тому право на отримання спірної допомоги не набув. Зауважує, що для отримання спірної допомоги за сімейними обставинами необхідна наявність сімейних обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте звільнення з військової служби за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не належить до підстав, передбачених переліком сімейних обставин, визначених Кабінетом Міністрів України, та відповідно не є підставою для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

04 жовтня 2023 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що нормами чинного законодавства передбачено виключний перелік підстав, за яких виплата спірної одноразової грошової допомоги не проводиться. В даному випадку такі підстави відсутні.

Обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посадах сержантського (старшинського) складу в органах Державної прикордонної служби України .

Так, наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.09.2023 року №696-ОС "Про особовий склад", майстер-сержанта ОСОБА_2 (П-045646), помічника начальника відділу прикордонної служби з логістики-начальника відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б),

звільненого з військової служби у запас наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 11 серпня 2023 року № 644-00,

за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу ): один із подружжя о6оє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років))

пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «ГІро військовий обов`язок і військову службу», у запас, з надання права носіння військової форми одягу.

При цьому, як вбачається з тексту зазначеного наказу, вислуга років станом на 04 вересня 2023 року становить:

календарна: 26 років 05 місяців 17 днів;

пільгова: 10 років 08 місяців 13 днів,

всього: 37 років 02 місяці 00 днів.

При звільненні одноразова грошова допомога, передбачена ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 виплачена не була.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина п`ята статті 17 Конституції України передбачає, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"№ 2011-ХІІ .

Абзацами 1-4 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31) Закону України «Про розвідку».

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Матеріалами справи встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

Даною правовою нормою розмежовано підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, у мирний час, під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану.

Відповідач звертає увагу на те, що сімейні обставини та інші поважні причини підстави для звільнення під час проведення мобілізації та дії воєнного стану безпосередньо визначені пунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Разом з тим, для звільнення через сімейні обставини або з інших поважних причин у мирний час такі обставини та поважні причини мають відповідати переліку, визначеному Кабінетом Міністрів України (підпункт «ґ» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ).

Саме випадок звільнення через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, передбачений як одна із підстав для виплати ОГД у абзаці другому пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ.

Випадку виплати ОГД при звільненні через сімейні обставини або інші поважні причини без покликань на їх перелік, визначений Кабінетом Міністрів України, стаття 15 Закону № 2011-ХІІ не передбачає.

Тобто, з точки зору відповідача , при звільненні за сімейними або іншими поважними причинами військовослужбовець набуває право на виплату ОГД лише у випадку такого звільнення у мирний час.Оскільки позивач звільнився за сімейними обставинами у період воєнного стану, він не набув права на вказану виплату.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача з наступних міркувань.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України) аналогічний припис закріплений у частині статті 6 та частині першій статті 242 КАС України.

Елементом верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку Європейського Суду з прав людини (далі також ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandus рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі «С. Г. та інші проти Болгарії» (C. G. and others v. Bulgaria, заява № 1365/07, § 39) та від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170)).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandus рішення ЄСПЛ від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» (Cantoni v. France, заява № 17862/91, § 31-32) та від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України» (Vyerentsov v. Ukraine, заява № 20372/11, § 65)).

Відповідно частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Аналізуючи в межах даної справи положення абзаців 1-3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ через призму поняття «якість закону», як елементу принципу верховенства права та відповідної практики ЄСПЛ, апеляційний суд приходить до висновку, що дана правова норма внаслідок її нечіткого формулювання допускає множинне (неоднозначне) тлумачення.

Так, абзац 3 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ викладений шляхом застосування способу негативного правового регулювання. В даному випадку законодавець чітко передбачив категорії осіб, яким не виплачується ОГД ні за яких умов. Особи, звільнені з військової служби через сімейні обставини, до таких категорій не входять.

В той же час, в абзацах 1-2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ застосовано спосіб позитивного правового регулювання спірних правовідносин передбачений перелік осіб, яким ОГД виплачується залежно від підстав їх звільнення, з розмежуванням, в залежності від таких підстав, розміру ОГД.

При цьому, випадки звільнення через сімейні обставини присутні як в абзаці 1, так і в абзаці 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ.

Разом з тим, абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ до військовослужбовців, звільнених через сімейні обставини, які мають право на отримання ОГД в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, віднесено тільки військовослужбовців-жінок, які мають дитину (дітей) віком до 18 років у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу.

Абзац 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначає більш широке коло звільнених через сімейні обставини військовослужбовців, які мають право на отримання ОГД в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, - через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, прямої законодавчої заборони для виплати ОГД звільненим через сімейні обставини під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану військовослужбовцям абзац 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ не містить.

Однак, якщо звільнення військовослужбовців відбулося через сімейні обставини, відмінні від обставини, прямо передбаченої абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, такі військовослужбовці вправі розраховувати на отримання ОГД тільки в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Те, що абзац 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ містить відсилання до визначення Кабінетом Міністрів України переліку сімейних обставин або інших поважних причин, не нівелює право військовослужбовця, звільненого через сімейні обставини, які напряму визначені законом, на отримання ОГД.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на положення постанови Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» (далі також Постанова № 413, Перелік сімейних обставин).

Постанова № 413 та затверджений нею Перелік сімейних обстави не містять обмежень щодо застосування у мирний час, під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану.

Постанова № 413 у вступній частині містить загальне покликання на те, що видається відповідно до статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Також слід зауважити, що норми статті 26 Закону № 2232-ХІІ щодо підстав звільнення під час дії особливого періоду, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану зазнавали неодноразових змін.

Зокрема, пункт 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ був доповнений підпунктом «г» в квітні 2022 року на підставі Закону України від 01.04.2022 № 2169-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян».

До цього часу такої підстави як звільнення через сімейні обставини або з інших поважних причин під час проведення мобілізації та воєнного стану Закон № 2232-ХІІ не передбачав.

Тобто норми пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, якими врегульовано право на отримання ОГД звільненим з військової служби військовослужбовцям, були законодавчо сформовані раніше внесення змін до статті 26 Закону № 2232-ХІІ, які додатково передбачили підстави звільнення за сімейними обставинами під час проведення мобілізації та воєнного стану.

Внаслідок цього виникли неузгодженості, що не усунуті на законодавчому рівні, між зазначеними правовими нормами.

Тому певні неузгодженості в нормах Закону № 2232-ХІІ та Закону № 2011-ХІІ не можуть бути підставою для відмови позивачу у виплаті належної йому ОГД.

Таким чином, буквальне та системне тлумачення наведених законодавчих норм свідчить про те, що законодавець не мав наміру свідомо обмежити право на виплату одноразової грошової допомоги особам, звільненим з військової служби через сімейні обставини, які прямо передбачені положеннями статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Дана позиція суду узгоджується з висновками Восьмого апеляційного адміністративного суду у постанові від 06 жовтня 2023 року № 260/2760/23 .

Перелік сімейних обставин, затверджений Постановою № 413, містить таку підставу для звільнення як «виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері)», яка співпадає з підставою звільнення позивача і передбачена абзацом 11 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Підсумовуючи викладене, з огляду на «якість закону», позивач не повинен нести негативний тягар у вигляді позбавлення його права на належну йому виплату ОГД внаслідок нечіткого викладення законодавчих норм, що регулюють питання її виплати.

Суд при вирішенні даної справи доречним вважає звернутися також до положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, № 68385/10 та № 71378/10).

Виходячи з обставин справи та відповідних норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, позивач мав законне сподівання на виплату йому передбаченою законом ОГД у зв`язку з тривалою (понад двадцять років) військовою службою, а відповідач безпідставно, відмовивши йому у такій виплаті, незаконно позбавив позивача належної йому до виплати ОГД.

Тому суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо правомірності його дій з відмови у виплаті позивачу ОГД.

Покликання віджповідачана лист-роз`яснення від 25.07.2022р. № 4711-06/52029-03 наданого Мінекономіки на запит Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому зазначено, що військовослужбовці, звільнені з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, не мають права на отримання ОГД, суд вважає безпідставними.

Зміст даного листа суперечить висновкам суду, викладеним в мотивувальній частині рішення у справі.

Крім того, як зазначено у тексті листа, він має виключно інформаційно-рекомендаційний характер, і жодним не впливає на висновки суду у справі.

Враховуючи положення абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, абзацу 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», а також пункту 3 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260, позивач, як особа, що звільнилася з військової служби через сімейні обставини та має 26 повних календарних років служби, набув право на виплату йому ОГД у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Крім того, суд зазначає, що інші зазначені відповідачем у відзиві обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із даним позовом.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону ім. Героїв Карпатської Січі (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення зі списків особового складу військової частини.

3. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ім. Героїв Карпатської Січі (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова