Справа № 460/6150/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 460/6150/23 пров. № А/857/11276/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Гресько О.Р.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 26 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

09 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії № 82 від 18 лютого 2023 року, винесене Відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити їй пенсію відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зі зниженням пенсійного віку на 5 років, з дня виникнення права на пенсію, а саме з 26 лютого 2023 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що у зв`язку із досягнення 55-річного віку звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796-XII). Вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 82 від 08 лютого 2023 року їй відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що вона не підтвердила мінімально необхідний період роботи чи проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року. Вважає таке рішення протиправним, оскільки має відповідне посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи та станом на 01 січня 1993 року не менше 4 роки працювала та проживала в м. Сарни Сарненського району Рівненської області, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23 липня 1991 року відносилось до зони посиленого радіоекологічного контролю (до 01 січня 2015 року на час спірних правовідносин).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії від 08.02.2023 № 82. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 26 лютого 2023 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт проживання позивача не менше 4 років в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 підтверджено належними та допустимими доказами. Доказами постійного проживання чи/або роботи позивача в м. Сарни, Сарненського району, Рівненської області (в спірний період часу) є документ про надання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ) шляхом видачі 25 серпня 1994 року Рівненською обласною державною адміністрацією посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) серії НОМЕР_1 . Довідкою Сарненської міської ради Рівненської області від 20 січня 2023 року № 21/01-21 підтверджується факт проживання позивача на територіях радіоактивного забруднення з 24 грудня 1985 року по даний час. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону № 796-XII є протиправною. Оскільки позивач на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, набула право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, так як проживала не менше 4 років в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку з 26 лютого 2023 року, тобто з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що право на пенсію із зменшенням пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи постійно працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Вказує, що загальний період проживання чи/або роботи позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 01 рік 11 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що посилання скаржника на те, що до заяви про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку не було долучено достатньо доказів факту постійного проживання в зоні раціаційного забруднення в період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01 лютого 2023 року звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону № 796-XII.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за правилами екстериторіальності прийнято рішення від 08 лютого 2023 року № 82 (а.с.14), яким відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, оскільки позивач станом на 01 січня 1993 року не прожила 4 роки на території зони посиленого радіоекологічного контролю (станом на 01 січня 1993 року позивач прожила у цій зоні 1 рік 11 місяців 17 днів).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ).

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 2 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Згідно зі ст. 9 Закону № 796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ, посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Абзацом 6 п. п. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, передбачено подання до заяви про призначення пенсії за віком документів, які підтверджують особливий статус особи, а саме: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідки про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, виданої органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що документом, який підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими чинним законодавством, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». У свою чергу, довідки про період роботи та проживання на забруднених територіях є підставою для визначення в установленому порядку статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2018 року у справі № 398/3389/16-а, від 31 жовтня 2018 року у справі № 212/12245/13-а.

Постановою «Про організацію виконання Постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 липня 1991 року № 106 затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (додаток № 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106), відповідно до якого м.Сарни Сарненського району Рівненської області до 01 січня 2015 року було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Пунктом 2 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII у статтю 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» 27 лютого 1991 року № 791а-XII (далі Закон № 791а-XII) внесено зміни, якими абзац 5 частини 2 статті 2 цього закону виключено. Зазначені зміни набрали законної сили з 01 січня 2015 року. Отже, з 01 січня 2015 року стаття 2 Закону № 791а-XII визначає такі категорії зон радіоактивного забруднення територій: 1) зона відчуження; 2) зона безумовного (обов`язкового) відселення; 3) зона гарантованого добровільного відселення. Поряд з цим, зона посиленого радіоекологічного контролю з 01 січня 2015 року виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених Законом № 791а-XII.

Із матеріалів справи слідує, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, однак їй було відмовлено у зв`язку із тим, що станом на 01 січня 1993 року не підтверджено факту її проживання або роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що доказами постійного проживання чи/або роботи позивача в м.Сарни, Сарненського району Рівненської області (в спірний період часу) є документ про надання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (п.4 ч.1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ), виданий 25 серпня 1994 року Рівненською обласною державною адміністрацією у вигляді посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія НОМЕР_1 . У вказаному посвідченні зазначено, що пред`явник посвідчення має право на пільги і компесації, встановлені Законом № 796-XII для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років (а.с.13).

Наявність у позивача статусу особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи відповідачами не оспорюється, посвідчення є чинним та вказує на те, що вона згідно з положеннями Закону № 796-ХІІ та Порядку № 51 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Факт роботи та проживання ОСОБА_1 на територіях зони посиленого радіоекологічного контролю, до яких було віднесено м. Сарни Сарненського району Рівненської області (до 01 січня 2015 року на час спірних правовідносин згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23 липня 1991 року) підтверджується також наступним.

Як слідує з трудової книжки серія НОМЕР_2 від 29 липня 1985 року позивач з 29 липня 1985 року по 26 січня 1986 року працювала в Сарненській центральній районній лікарні на посаді санітарки поліклініки; з 07 серпня 1989 року по 06 вересня 1989 року працювала в Сарненській центральній районній лікарні на посаді санітарка поліклініки; з 06 вересня 1989 року 28 січня 1993 року працювала в Сарненській середній школі № 2 на посаді молодшого обслуговуючого персоналу (а.с.20-21).

Відповідно до довідки Сарненської міської ради Рівненської області від 20 січня 2023 року № 21/01-21 позивач була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 24 грудня 1985 року по (дата зняття відсутня) та по АДРЕСА_2 з 14 січня 1991 року по даний час. (а.с.35).

Крім того, факт проживання позивача разом із своєю сім`єю з 1985 року підтверджується фактом укладення шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що пітверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 30 березня 1985 року (а.с.36) та народженням дітей подружжя у цьому ж місті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_4 від 04 квітня 1986 року (а.с.37) та серії НОМЕР_5 від 27 грудня 1994 року (а.с.38).

При цьому, домовою книгою по АДРЕСА_3 підтверджується факт прописки ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 з 24 грудня 1985 року.

Згідно із записами в цій будинковій книзі навпроти даних ОСОБА_2 проставлена відмітка про виписку із зазначеного вище житлового будинку з 14 січня 1991 року.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що період проживання (роботи) позивача станом на 01 січня 1993 року в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить не менше 4 років, а станом на дату звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком загальний період проживання (роботи) позивача становить понад 20 років (до 01 січня 2015 року), що свідчить про те, що остання має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Щодо питання наявності у позивача достатнього пенсійного віку та страхового стажу для призначення відповідної пенсії у відповідності до поданої заяви, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 3 ст. 55 Закону № 796-ХІІ призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону № 1058-IV.

Законодавцем чітко визначені умови для призначення особі пенсії за віком: досягнення особою пенсійного віку та наявність у такої особи певного страхового стажу.

Колегія суддів звертає увагу на абз.2 ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV, яким встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з абз.1 ч.1 ст.55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Як слідує з оскаржуваного рішення відповідача страховий стаж позивача становить 35 років 11 місяців 17 днів, що визнається відповідачами та не заперечується позивачем.

Таким чином, умова щодо наявності необхідного для призначення пенсії стажу у цьому випадку виконується.

Оскільки ОСОБА_1 на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, набула право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, так як проживала не менше 4 років в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року та має відповідний стаж (35 років 11 місяців 17 днів), обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області № 82 від 08 лютого 2023 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ з 26 лютого 2023 року, тобто з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі № 460/6150/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 14 листопада 2023 року.