Справа № 160/19128/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняЛебеденко В.В.
позивача представникі відповідача Цівки В.О. Лехтер М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна установа "Водянська виправна колонія (№146)" про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді, -
31.07.2023 року ОСОБА_1 (далі - позивча) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить:
- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на публічній службі за період з 8 вересня 2022 року по день ухвалення рішення суду, з розрахунку 928,16 гривень за кожен календарний день, з вирахуванням обов`язкових зборів та платежів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 було відкрито провадження та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.08.2023 року о 11:30 год.
17.08.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу від 17.08.2023 року у зв`язку із необхідністю надання додаткового часу для ознайомлення із клопотанням про залишення позову без розгляду у підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.09.2023 о 11:00.
21.08.2023 представник позивача звернувся до суду з письмовими запереченнями стосовно клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
05.09.2023 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній підтримав вимоги викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити та додатково зазначає, що подання заяви про роз`яснення судового рішення не зупиняє процесуальних строків встановлених законом для виконання судового рішення.
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу від 12.09.2023 залучено до розгляду у справі Державну установа "Водянська виправна колонія (№146)", продовжено підготовче засідання на 30 днів та оголошено перерву до 05.10.2023 о 11:20.
12.09.2023 до суду від представник відповідач звернувся до суду з запереченнями на відповідь на відзив, в яких представник підтримує позицію викладену у відзиві на позов та просить відмовити у задоволені позовних вимог.
20.09.2023 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення позовної заяви на адресу третьої особи.
04.10.2023 до суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі.
05.10.2023 через оголошення повітряної тривоги у підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.10.2023 о 13:45.
05.10.2023 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, зокрема наказу Міністерства юстиції України про поновлення позивача на посаді від 15.09.2023 за №1502/к.
12.10.2023 до суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі.
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу від 12.10.2023 року у зв`язку із необхідністю надання додаткового часу відповідачу для ознайомлення із клопотанням позивача про долучення до матеріалів справи доказів у підготовчому засіданні оголошено перерву до 17.10.2023 о 11:00.
12.10.2023 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення.
16.10.2023 до суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі.
17.10.2023 у підготовчому засіданні постановлено усну ухвалу, із занесенням до протоколу, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 07.11.2023 року о 11:00 год.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з підстав, зазначених в позовній заяві, відповіді на відзив.
Представник відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив підтримала, проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без участі.
Заслухавши пояснення позивача, її представника, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 обіймав посаду начальника державної установи "Широківський виправний центр (№75)", яка згідно з наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2021р. №4394/5 була перейменована у Державну установу "Водянська виправна колонія (№146)".
Згідно наказу Міністерства юстиції України №2984/7 від 30.08.2021р. ''Про проведення службового розслідування" було призначено службове розслідування, зокрема стосовно начальника державної установи "Широківський виправний центр (№ 75)" полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 .
Так, відповідно до наказу Міністерства юстиції України №3387/7 від 28.09.2021р. "Про продовження строку проведення службового розслідування" було продовжено строк проведення службового розслідування, призначеного на підставі наказу №2984/7 від 30.08.2021р. на один місяць.
Наказом Міністерства юстиції України №2711/к від 15.11.2021р. "Про накладення дисциплінарного стягнення" за порушення службової дисципліни накладено дисциплінарне стягнення на начальника державної установи "Широківський виправний центр (№75)" полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 у виді звільнення з посади.
На підставі наказу Міністерства юстиції України №2734/к від 17.11.2021р. "Про виконання дисциплінарного стягнення" звільнено 23 листопада 2021 року полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 з посади начальника державної установи "Широківський виправний центр (№75).
Не погоджуючись з прийнятим наказом, позивач оскаржив його в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 року у справі №160/25710/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №2711/к від 15.11.2021р. "Про накладення дисциплінарного стягнення", яким за порушення службової дисципліни накладено дисциплінарне стягнення на начальника державної установи "Широківський виправний центр (№75)" полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 у виді звільнення з посади.

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 2734/к від 17.11.2021р. "Про виконання дисциплінарного стягнення" в частині пункту 1, яким звільнено 23 листопада 2021 року полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 з посади начальника державної установи "Широківський виправний центр (№75)";

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника державної установи "Широківський виправний центр № 75" з 24 листопада 2021 року;

- стягнуто з державної установи "Широківський виправний центр № 75" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 листопада 2021 року по 07.09.2022 р., з розрахунку 928,16 грн., у розмірі 267 310,10 грн., з вирахуванням обов`язкових зборів та платежів;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн., 00 коп.), та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Широківський виправний центр (№75)» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн., 00 коп.), та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн;

- в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

26.06.2023 Міністерство юстиції України звернулось до суду з заявою про роз`яснення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 по справі №160/25710/21 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 відмовлено відповідачу в роз`ясненні судового рішення.

Наказом відповідача від 15.09.2023 №1502/к на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративні суду від 07 вересня 2022 року у справі № 160/25710/21 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі № 160/25710/21 було скасовано наказ Міністерства юстиції України від 15 листопада 2021 року № 2711/к «Про накладення дисциплінарного стягнення», скасовано пункт 1 наказу Міністерства юстиції України 17 листопада 2021 року № 2734/к «Про виконання дисциплінарного стягнення та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника державної установи «Широківський виправний центр (№ 75)» з 24 листопада 2021 року.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем судового рішення в частині поновлення на роботі, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 ст.372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За приписами положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Відповідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 31.07.2019 у справі №813/593/17, від 25.09.2019 у справі №813/4668/16, від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 у справі №2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 у справі №815/1676/18, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 26.11.2020 у справі №500/2501/19, від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 у справі №826/3465/18.

Суд зазначає, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.09.2021 у справі №640/755/19.

За приписами ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавчо закріплено обов`язок боржника виконати рішення суду щодо поновлення стягувача на роботі негайно після проголошення судового рішення.

В даному випадку негайного поновлення позивача на роботі не відбулось, внаслідок чого відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Щодо посилання відповідача на те, що у рішенні суду від 07.09.2022 у справі № 160/25710/21 не зазначено підстав для негайного виконання та не зазначено про необхідність такого виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частиною 7 ст. 235 КАС України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Суд зазначає, що добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов`язком. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що судове рішення про поновлення позивача на посаді підлягало виконанню з дати його прийняття.

Отже, посилання відповідача стосовно зупинення перебігу строку на виконання рішення суду через звернення із заявою про роз`яснення судового рішення, з огляду на вищезазначене є необґрунтованими.

Суд зазначає, що за приписами ч. 4 ст. 254 КАС України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Разом з тим, в даному випадку строк виконання рішення суду про поновлення на роботі встановлений не судом, а законом (п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України та ч. 1 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження»), а перебіг строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання, не впливає на обов`язок боржника виконати судове рішення негайно.

Крім того, конструкція норми ст. 236 КЗпП України не містить застереження щодо необхідності встановлення провини роботодавця у несвоєчасному виконанні рішення суду про поновлення звільненого працівника, сам факт затримки виконання рішення є підставою для застосування приписів цієї статті.

Враховуючи викладене судом встановлено факт несвоєчасного виконання відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі №160/25710/21 в частині поновлення позивача на посаді.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 р. у справі №160/25710/21 про поновлення позивача на посаді має наслідком застосування приписів ст. 236 Кодексу законів про працю України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі ст.236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Вищевказана стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст.236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 року в справі №243/2748/16-ц і від 27.06.2019 року в справі №821/1678/16.

Згідно ст.236 КЗпП України встановлено, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №140/3020/19.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставин, суд доходить висновку, що позивач має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення, а саме за період з 08.09.2022 ( з дати ухвалення судового рішення) по 15.09.2023 (наказу про поновлення позивача на посаді).

В частині розрахунку стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок № 100).

З п.5 Порядку № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 п.8 цього Порядку №100 середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Відповідно до абз.3 п.8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 №21-395а13.

Суд звертає увагу, що у відповідності до встановлених у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2022 у справі №160/25710/21 обставин вбачається, що Державною установою «Широківський виправний центр (№75)» було надано розрахунок середньоденного грошового забезпечення полковника внутр. служби ОСОБА_1 від 23.08.2022 р. №146/4-536, відповідно до якого середньоденне грошове забезпечення становить 928,16 грн.

У відповідності до приписів ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вже було зазначено судом вище предметом спору в цій справі є стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою виконання судового рішення про поновлення на посаді.

Судом встановлено, що рішення суду від 07.09.2022 було виконано відповідачем лише 15.09.2023, тобто затримка виконання рішення суду становить 266 робочих днів.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та виходячи з аналізу вищевикладеного, суд доходить до висновку, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період вимушеного прогулу пов`язаного із затримкою виконання судового рішення про поновлення на посаді, а саме з 08.09.2022 по 15.09.2023 (266 робочих днів) становить 246 890,56 грн (928,16 грн х 266 робочих днів).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для стягнення на користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу пов`язаного із затримкою виконання судового рішення про поновлення на посаді у розмірі з 08 вересня 2022 року по 15 вересня 2023 року в розмірі 246 890,56 грн.

Водночас суд також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч. 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Отже позивачу при зверненні до суду необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Таким чином судовий збір у розмірі 1868,67 грн. є надмірно сплаченим.

З урахуванням положень статті 139 КАС України та відповідно до задоволених вимог, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання цієї позовної заяви до суду підлягають стягненню в розмірі в сумі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Складання повного тексту ухвали, залежно від складності справи, може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

Згідно із ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Керуючись ст. ст.2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна установа "Водянська виправна колонія (№146)" (53734, Дніпропетровська обл., Криворізький район, с. Водяне, вул. Молодіжна, 33, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді - задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді за період з 08 вересня 2022 року по 15 вересня 2023 року в розмірі 246 890,56 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17 листопада 2023 року.

Суддя Н.Є. Сліпець