Справа № 361/4370/23
Суддя: Радзівіл А. Г.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 361/4370/23
Провадження № 2-а/361/112/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Радзівіл А.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону БЗС 2 роти Управління патрульної поліції в м. Київ старшого лейтенанта поліції Мусідрай Євгенія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними дії, скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2023 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону БЗС 2 роти Управління патрульної поліції в м. Київ старшого лейтенанта поліції Мусідрай Євгенія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними дії, скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7013978 від 18 травня 2023 року.

Свій позов обґрунтовує тим, що 18.05.2023 року він виконуючи свої посадові обов`язки водія рухався на транспортному засобі, який належить корпорації АТБ приватного підприємства Транс Логістик у місті Київ для доставки продуктів харчування відповідно до маршрутного листа.

Позивач зазначає, що приблизно о 18 годині 30 хвилин він був незаконно зупинений інспектором управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_2 , який звинуватив його у порушенні правил дорожнього руху.

Через деякий час до нього підійшов інший інспектор- ОСОБА_3 , який надав для ознайомлення відео, яке на його думку доводить факт порушення ПДР, та яке було зафіксоване за допомогою особистого телефону. Переглянувши відео позивач повідомив поліцейським, що на ньому не зафіксовано будь яких порушень ПДР, а лише видно що транспортний засіб яким він керував виїхав у праву смугу для об`їзду перешкоди (автомобіля, який заглох попереду) та повернувся у свою смугу.

Відповідно до параграфу 1 п. 1.10 правил дорожнього руху перешкода для рухунерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч, загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу. Однак поліцейські проігнорували його пояснення та почав вимагати посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію ТЗ, страхового полісу власників наземних Т3. В свою чергу позивач повідомив що їх вимога незаконна та безпідставна. На що поліцейський почав погрожувати йому застосуванням фізичної сиди та спеціальних засобів примусу. Однак після того, як позивач повідомив про те, що він може добровільно проїхати з ним до районного відділку поліції, поліцейський повідомив, що буде розглядати справу про адміністративне правопорушення на місці. Після цього поліцейські пішли до службового автомобіля та повернулись приблизно через 20 хв. уже із винесеною постановою.

Позивач вважає, що його права були порушені поліцейськими, оскільки відповідачем не було проведено розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності; не роз`яснено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності прав та обов`язків; не надана можливість особі, яка притягається до адміністративної відповідальності скористатись своїми правами; докази на які посилався працівник поліції не є належними, оскільки зібрані не у законний спосіб (для фіксації порушень відповідачем було застосовано власний мобільний телефон, який не перебуває на балансі в органах національної поліції, та який не значиться у переліку технічних засобів, якими наділені поліцейські для виконання службових обов`язків), у постанові не зазначено технічний пристрій за допомогою якого проводилась фотовідеофіксація поліцейським, а лише вказано номер файла відео; постанова виносилась не у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, позивач зазначає, що відповідач не дослідив склад адміністративного правопорушення, а саме його суб`єктивну сторону, обов`язковою ознакою яка є вина, яка має бути доведена відповідними доказами.

05 червня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г., прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08 червня 2023 року позивач подав клопотання про винесення окремої ухвали для розгляду питання щодо притягнення відповідача та інспектора Федоренка Віталія Миколайовича (інспектора, який зупинив транспортний засіб під керуванням позивача) до відповідальності, оскільки законом України Про національну поліцію не передбачено колегіального розгляду справи про адміністративне правопорушення , а саме відповідно до цього закону, КУпАП та інструкції №1395 від 07.11.2015 року лише один інспектор котрий виявив правопорушення приймає рішення про зупинку ТЗ, досліджує докази у справі ,розглядає клопотання , роз`яснює права та обов`язки особи яка притягається до адміністративної відповідальності, виносить постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Однак з наданого позивачем безперервного відео встановлено, що зупинив ТЗ інспектор Федоренко В.М., який заявив позивачу, що він зібрав докази, які на його думку свідчать про причетність позивача до порушення правил дорожнього руху , а виніс оскаржувану постанову інспектор Мусідрай Є.С., який знехтував процедурою розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, яка передбачена інструкцією №1395 від 07.11.2015р. з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Такі ж норми визначено Кодексом України про адміністративні правопорушення (ст.ст. 278, 279, 252).

Крім цього відповідач грубо порушив права, яка притягається до адміністративної відповідальності оскільки виніс оскаржувану постанову не у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не ознайомив позивача з правами та обов`язками передбаченими ст.268 КУпАП та оскільки відповідач фактично не розглядав справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності він своєю бездіяльністю незаконно позбавив позивача можливості скористатись правами передбаченими цією статтею, ст.ст.21, 22, 57, 59 Конституції України та ст.6 Європейської Конвенції з прав людини.

Відповідачем було висловлено погрозу позивачу про незаконне застосування засобів впливу та фізичної сили (зафіксовано на відео наданому позивачем), що можна оцінити як перевищення службових повноважень передбачене ст.365 Кримінального кодексу України, та порушення присяги поліцейського.

Підійшовши до позивача жоден з поліцейських не повідомив позивача про те, що ними ведеться відеофіксація, що суперечить вимогам ст.40 закону України Про національну поліцію та інструкції міністерства внутрішніх справ № 1026 від 18.12.2018 року із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису. Крім цього відповідач у своїй діяльності використовував власний мобільний телефон, що не передбачено вищезазначеною інструкцією № 1026, а поліцейський Федоренко В.М. розмістив засіб фото фіксації на власному животі, що суперечить вимогам розділу II п.4 цієї інструкції, де визначено що місце розташування портативного відео реєстратора - на форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба).

25 липня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якій відповідач просить відмовити у задоволенні позову виходячи із наступного.

Відповідач вважає, що твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Відповідач зазначив, що згідно Постанови 18.05.2023 о 18 год. 54 хв., водій ОСОБА_1 в м.Києві, по вул. Братиславська, 52А, керував транспортним засобом MAN TGM 12 250, НОМЕР_1 , здійснив рух по смузі для руху громадського транспорту позначений дорожнім знаком 5.8 та дорожньою розміткою. Та не пред`явив для перевірки посвідчення водія реєстраційного документу чим порушив пункти 2.4, 17.1 Правил дорожнього затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, після перевірки документів зазначених у пункті 2.4 ПДР а саме: водій не надав документи для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб та страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній форм: страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, а також на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8. або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів (крім таксі та велосипедистів) на цій смузі.

Інспектор виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7013978 від 18.05.2023 за частиною третьою статті 122 КУпАП.

Внаслідок чого позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 (шістсот вісімдесят) грн 00 коп.

Відповідач зазначає, що статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України Про дорожній рух (далі - Закон) учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Разом з тим п. 1.1 ПДР відповідно до Закону встановлює єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно із п. 1.3 ПДР.

Згідно п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

На дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8. або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі (п. 17.1 ПДР).

Згідно із статтею 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично -дорожній мережі.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-УІІІ) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-УІІІ надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду в своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19.

Важливо зазначити, що Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція) та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", таким чином проводився відеозапис на портативну боді камеру закріплену на форменому одязі інспектора.

18.05.2023 року під час виконання службових обов`язків, перебуваючи на патрулюванні у Деснянському районі м. Києва, по вул. Братиславська, 52А екіпажем батальйону забезпечення супроводу було помічено автомобіль MAN TGM 12 250, НОМЕР_1 (далі - ТЗ), водій, ОСОБА_1 , котрий здійснює рух смугою для маршрутних транспортних засобів.

Підійшовши до водія, Інспектор, назвав своє прізвище та ім`я, посаду та спеціальне звання, проінформував водія про причину зупинки.

Також Інспектор повідомив позивача, що факт руху ТЗ було зафіксовано за допомогою комплексної системи відеоспостереження Безпечне місто, камерою №10.9.13.3, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 52.

Відповідач у відзиві посилався на те, що у своїй позовній заяві позивач, не заперечує факту виїзду в праву смугу, для руху громадського транспорту (маршрутних транспортних засобів) та вводить суд в оману тим, що зазначає в позовній заяві він виїхав в праву смугу, так як об`їжджав перешкоду автомобіль, який заглох попереду, однак на відео з камери Безпечне місто не вбачається ніяких транспортних засобів, які б могли перешкоджати руху ТЗ позивача, що призвело до вимушеного об`їзду перешкоди.

Так, інспектором, за сукупними проявами об`єктивного складу, що визначені ч. 3 ст. 122 КУпАП, за своїм внутрішнім переконанням оцінив докази що свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якої виніс постанову оформлену відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

24 липня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення на відзив відповідача у якому позивач зазначив, що у відзиві зазначено, що поліцейський повідомив позивача, що факт руху керованого ним ТЗ було зафіксовано за допомогою системи Безпечне місто, однак це не відповідає дійсності і таке повідомлення відповідач не оголошував та на момент зупинки таке відео у відповідача було відсутнє. Крім цього на цьому відео яке відповідач додав до відзиву зафіксовано лише момент коли позивач перелаштовувався з крайньої правої смуги у середню смугу (закінчував маневр з об`їзду перешкоди) і не зафіксовано моменту об`їзду перешкоди, тобто відповідач надав у якості доказів лише ту частину відео, яка йому вигідна та на якій не зафіксовано моменту об`їзду позивачем перешкоди.

У відзиві зазначено, що відповідач дотримався усіх вимог щодо забезпечення прав та обов`язків особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та ним було дотримано процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності. Однак з наданих відповідачем та позивачем відеоматеріалів однозначно можна встановити що це не відповідає дійсності оскільки права та обов`язки позивачу роз`яснені не були, як і не було забезпечено право особи яка притягається до адміністративної відповідальності на залучення до розгляду справи адвоката. Інспектором не були роз`яснені права і обов`язки визначені ст. 63 Конституції України, 307, 308, 268, 287-289 КУпАП. Крім того, ним було відмовлено у розгляді клопотання щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю скористуватися юридичною допомогою. Крім цього рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 1- 11/2015, суд вважає, що в разі заперечень особи, справа не може бути розглянута без певного часового інтервалу, достатнього для підготовки особи до захисту, тобто, не може бути розглянута безпосередньо на місці правопорушення. Сама ж постанова була винесена не у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що також суперечить КУпАП та підтверджується відеоматеріалами наданими позивачем та відповідачем.

Враховуючи викладене позивач вважає, що відзив відповідача є таким що спотворює фактичні обставини справи та націлений на виправдання незаконних дій відповідача метою яких є за будь яку ціну притягнути позивача до адміністративної відповідальності.

Суд, вивчивши письмові докази у справі, встановив обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 травня 2023 року серії ЕАС № 7013978, 18 травня 2023 року о 18:54:23 в м.Київ, вул. Братиславська, 52 а, водій керуючи автомобілем здійснив рух по смузі для руху громадського транспорту позначеній розміткою. Та не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документу, чим порушив п.17.1 ПДР. На дорозі із смугою для маршрутних Т/З, позначеній дорожнім знаком 5.8. або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі руху.

Зазначено, що вказане адміністративне правопорушення передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

У постанові зазначено, що до постанови додається БК 474597, 471676.

Як вбачається із матеріалів справи, 29 травня 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до інспектора батальйону БЗС 2 роти Управління патрульної поліції в м. Київ старшого лейтенанта поліції Мусідрая Євгенія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Вказаний позов надійшов до суду 29.05.2023 року.

31 травня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора батальйону БЗС 2 роти Управління патрульної поліції в м. Київ старшого лейтенанта поліції Мусідрая Євгенія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними та скасування постанови про адміністративне правопорушення повернуто позивачу.

В ухвалі зазначено, що всупереч вимогам зазначених норм, позовна заява ОСОБА_1 про визнання дій незаконними та скасування постанови про адміністративне правопорушення направлена до суду у вигляді листа на електрону пошту суду, не містить електронного цифрового підпису.

Відомості про формування ОСОБА_1 даної позовної заяви в підсистемі Електронний суд відсутні, що свідчить про використання позивачем непередбаченого чинним процесуальним законодавством способу звернення до суду із вказаною вище позовною заявою. Враховуючи наведене, суддя дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 не підписана.

Із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся 02 червня 2023 року.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України Про дорожній рух регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 17.1. ПДР України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

За правилами п. 5.8 розд. 33 ПДР України дорожній знак Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобівозначає, що це дорога, на якій по спеціально відведеній смузі здійснюється рух транспортних засобів за встановленим маршрутом та велосипедистів.

Приписи п. 17.2 ПДР України визначають, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Отже, зупинка та/або рух смугою руху для маршрутних транспортних засобів забороняється окрім випадків, визначених п. 17.2 ПДР України.

Водночас, суд враховує, що положення ст. 251 КУпАП України закріплюють, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 31 Закону України Про Національну поліцію поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

У спірному випадку, на переконання суду, для підтвердження факту порушення позивачем пункту п. 17.1 ПДР України відповідач -1 в силу положень ст. 251 КпАП України мав би надати, зокрема, відеозапис події, під час якої ОСОБА_1 здійснює рух чи здійснив зупинку транспортного засобу на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, за адресою м.Київ, вул. Братиславська, 52а, окрім того надати докази, що спростовують твердження позивача в тому, що він вимушено виїхав на смугу руху маршрутних транспортних засобів, оскільки об`їжджав перешкоду (автомобіль, який заглох попереду).

Проте, як вбачається з матеріалів справи будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України, крім оскаржуваної постанови, відповідачами не надано.

Так, наданий відеозапис із комплексної системи відеоспостереження Безпечне місце, із частиною відеозображення автомобіля на якому рухався позивач, а саме в момент перестроювання із смугу руху маршрутних транспортних засобів у середню смугу, але не зафіксовано моменту (перебіг часу з початку маневру водія та підстав вчинення такого маневру) на який посилався під час зупинки поліцейськими ОСОБА_1 , а також і під час звернення до суду із вказаним позовом. Таким чином, вказаний доказ не можна вважати належним та допустимим.

Крім того, суд звертає увагу на те, що до постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7013978 від 18 травня 2023 року додані лише як докази БК 474597, 471676. На записах бодікамер, які містяться на диску направленому із відзивом не зафіксований факт порушення позивачем правил дорожнього руху, які стали підставою для складання постанови відносно ОСОБА_1 .

Будь яких інших доказів про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 суду не надано.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У свою чергу саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Оскаржувана у цій справі постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 та у постанові від 29.04.2020 у справі № 211/4667/16-а (2-а/211/26/17).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КпАП України, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо наявності правових підстав для скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Оскільки, як вказано вище, не доведено наявності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 цього КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Щодо процесуальних строків, слід зазначити про наступне.

Процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом невизначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ст. 118 КАС України).

Нормами ч. 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Вищеозначена норма кореспондується з положеннями ст. 289 КУпАП про те, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В даному разі позивачем до позовної заяви додано клопотання про поновлення строків подання позову до суду від 02 червня 2023 року.

З урахуванням положень ст.289 КУпАП, ч. 2 ст. 286 КАС України та відсутності у матеріалах судової справи доказів отримання оскаржуваного позивачем рішення суб`єкта владних повноважень у інший спосіб і дату, ніж ним зазначена (01 червня 2023 року повернення матеріалів згідно ухвали від 31 травня 2023 року), суд зазначає про наявність правових підстав для застосування у даному випадку ч. 1 ст. 121 КАС України та поновити позивачу пропущеного процесуального строку звернення до адміністративного суду із даним позовом.

Розглянувши подану клопотання про винесення окремої ухвали, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Частиною 3 статті 249 КАС України визначено, що суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

У той же час, відповідно до частин 4-6 статті 249 КАС України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Тобто, окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням передбачених адміністративним процесуальним законом засобів.

Окрема ухвала виноситься судом у зв`язку з виявленням під час судового розгляду порушення законності з боку, зокрема, суб`єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом вирішення справи по суті.

При цьому, такі порушення мають негативно впливати на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи в публічно-правових відносинах.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що окрема ухвала суду є одним із інструментів механізму стримувань і противаг, превенції вчинення порушень закону, які адміністративний суд не може самостійно усунути шляхом вжиття належних заходів.

З урахуванням наведеного, системний аналіз положень статті 249 КАС України однозначно та чітко свідчить про те, що постановлення судом окремої ухвали слід розглядати саме як право суду, а не як його обов`язок.

Вирішення питання про постановлення окремої ухвали віднесено на розсуд суду, та здійснюється ним з урахуванням, зокрема значущості та/або системного характеру допущених порушень, а також нагального характеру необхідності їх усунення для дієвого відновлення прав особи.

Розглянувши матеріали справи та подане позивачем клопотання у порядку статті 249 КАС України, суд не вбачає достатніх підстав для винесення окремої ухвали.

На підставі викладеного та керуючись cт. ст.ст. 72, 73, 77, 245, 246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали - відмовити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7013978 від 18 травня 2023 року складену відносно ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону БЗС 2 роти Управління патрульної поліції в м. Київ старшого лейтенанта поліції Мусідрай Євгенія Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними дії, скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати прийняту старшим інспектором патрульної поліції в м.Київ БЗС батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в м.Київ Мусідрай Євгенієм Сергійовичем постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7013978 від 18 травня 2023 року складену відносно ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення за фактом притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 536 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Радзівіл А.Г.