Справа № 160/11308/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/11308/23
(суддя Ніколайчук С.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі №160/11308/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 травня 2023 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області згідно з яким, просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області № Ф-115415-17 від 20.02.2023 року про сплату ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 15819,54 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень п`ятдесят чотири копійки).

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі, визначеному податковою вимогою №Ф-115415-17 від 20.02.2023 року на суму 15819,54 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень п`ятдесят чотири копійки).

Позов обґрунтовано тим, що у період визначений оскаржуваною вимогою позивач був застрахованою особою, і єдиний внесок у спірний період нараховував та сплачував його роботодавець, що у свою чергу виключає її обов`язок зі сплати у цей період єдиного внеску ще і як особою, яка мала право провадити господарську діяльність, проте фактично її не здійснювала.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач, з 09.11.2016 року по 05.09.2018 року працював на посаді сторожа структурного підрозділу «Дніпровська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця», що підтверджується довідкою №07 від 13.04.2023. За наявною довідкою форми ОК-5 за вказаний період з доходів позивача роботодавцем нараховувався та сплачувався єдиний соціальний внесок, що підтверджується копіями вказаної довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому Головне управління ДПС у Дніпропетровській області протиправно нараховано єдиний внесок з 01.01.2017 року по 21.12.2018 року, тобто у період, коли за позивача у встановленому законом порядку були сплачені страхові внески.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 18276,72 грн, та ця сума має бути сплачена позивачем. Також, відповідач не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, який визначений судом першої інстанції зважаючи на його не співмірність із складністю цієї справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 20 лютого 2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу №Ф-115415-17 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн (а.с.29).

Відповідно до відзиву в ІКП ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 відбулися автоматичні нарахування єдиного внеску, а саме:

- за 2017 рік нараховано 8448,00 грн. (по строку сплати 09.02.2018);

- за 2018 рік нараховано внеску в сумі 9828,72 грн., а саме: 1 квартал 2018 року 2457,18 грн. (по строку сплати 19.04.2018), ІІ квартал 2018 року 2457,18 грн. (по строку сплати 19.07.2018), ІІІ квартал 2018 року 2457,18 грн. (по строку сплати 19.10.2018), ІV квартал 2018 року 2457,18 грн.( по строку сплати 20.04.2019).

Сплата єдиного внеску на загальну суму 18276,72 грн за вказані періоди відсутня (а.с.48). Законність та обґрунтованість вищезазначеної вимоги є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 4 Закону №№ 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

Пунктом п`ятим частини першої цієї статті до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або осіб, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).

В силу вимог статті 4 Закону №2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.

В силу вимог Закону №2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року прийнятої у справі № 440/2149/19 зробив висновок про те, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається, з матеріалів справи, позивач у період з 09.11.2016 року по 05.09.2018 року працював на посаді сторожа структурного підрозділу «Дніпровська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця», що підтверджується довідкою №07 від 13.04.2023 року (а.с.34).

За наявною довідкою форми ОК-5 у період з 01.01.2017 року по вересень 2018 року з доходів позивача роботодавцем нараховувався та сплачувався єдиний соціальний внесок, що підтверджується копіями вказаної довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування .

З викладеного вбачається, що позивач з листопада 2016 року по вересень 2018 року, включно тобто по ІІІ квартал 2018 року перебував у трудових відносинах та, як наслідок, у роботодавця за вказаний період виник обов`язок щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми нарахованої позивачу до виплати заробітної плати за видами виплат, та сплачували його (єдиний внесок) за позивача у встановленому законом порядку, в розмірі, не меншому мінімального страхового внеску за місяць.

Враховуючи те, що у період з листопада 2016 року по вересень 2018 року позивач був застрахованою особою і платником єдиного внеску за неї був роботодавець, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування позивачу заборгованості зі сплати ЄСВ за вказаний період є протиправним, як наслідок оскаржувана позивачем вимога щодо нарахування заборгованості зі сплати ЄСВ в цій частині є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що відповідачем до суду не надано будь-яких доказів, що позивачем отримувався дохід у вищезазначений період від здійснення підприємницької діяльності.

Щодо нарахування відповідачем заборгованості зі сплати ЄСВ в оскаржуваній вимозі за ІV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн, суд апеляційної інстанції зауважує, що враховуючи той факт, що позивач у цей період не був застрахованою особою і єдиний внесок за нього роботодавцем не сплачувався, колегія суддів зробила висновок про законність вимоги № Ф-115415-17 від 20.02.2023 року у цій частині, та як наслідок відсутності підстав для її скасування у цій частині.

Таким чином, вимога № Ф-115415-17 від 20.02.2023 року про сплату боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 15819,54 грн підлягає скасуванню в частині визначення боргу у розмірі 13362,36 грн, виходячи із розрахунку 15819,54 - 2457,18.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 у розмірі, визначеному податковою вимогою №Ф-115415-17 від 20.02.2023 року на суму 15819,54 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень п`ятдесят чотири копійки), суд зазначає таке.

Згідно із Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 5 від 12.01.2021, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 березня 2021 р. за № 321/35943, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Згідно із главою 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за правильністю відкриття/закриття ІКП в інформаційній системі щодекадно забезпечується автоматичне формування реєстрів контролю:

реєстр контролю ІКП, відкритих в інформаційній системі, які не відповідають Переліку форм ІКП;

реєстр контролю наявності відкритої ІКП за платником, стосовно якого в ЄДР внесено запис про припинення;

реєстр контролю наявності ІКП без ознаки "Платник відсутній в реєстрі" відкритої платнику, якого не включено/виключено з реєстру платників певного податку.

Наявні записи в реєстрах контролю не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, що здійснює облік платежів, шляхом усунення помилок:

у разі виявлення невідповідностей між ІКП, відкритими в інформаційній системі, та Переліком форм ІКП - здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП;

у разі виявлення ІКП, відкритої за платником, якого не включено/виключено з реєстру платників певного податку, - здійснюється перекодування такої ІКП з ознакою "Платник відсутній в реєстрі".

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/9288/18.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №816/2042/16, здійснивши аналіз норм Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422, який набув чинності 10.06.2016 року, Верховний Суд дійшов висновку, що наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигід та податкових зобов`язань платника податків, є правомірними, оскільки у випадку, коли неперерахування податку або збору не є наслідком винних дій платника податків, до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред`явлена вимога про повне перерахування податкових платежів. Враховуючи зазначене, слід зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 шляхом виключення з неї відомостей заборгованості з єдиного внеску на суму 13362,36 грн.

Щодо доводів відповідача про неспівмірність заявленої до відшкодування вимоги щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи - ч.3 ст.132 наведеного Кодексу.

За приписами ч.3, ч.4 та ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом для справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Проаналізувавши вищенаведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання правової допомоги та зміст наданих послуг за вищенаведеним розрахунком, суд апеляційної інстанції, зважаючи на те, що ця справа є справою незначної складності, з установленою судовою практикою зробив висновок про те, що визначена адвокатом ціна підготовки позовної заяви у цій справі 3000 грн є завищеною, так як написання такого позову не вимагає від фахівця у галузі права додаткових знань та зусиль, а тому співмірним розміром витрат на правничу допомогу з урахуванням вимог ч.5, ч.6 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України у цій справі буде 1500 грн.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі №160/11308/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Дніпропетровській області №Ф-115415-17 від 20.02.2023 року в частині нарахування ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску на суму 13362,36 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 шляхом виключення з неї відомостей заборгованості з єдиного внеску на суму 13362,36 грн.

У задоволенні позову в іншій частині вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва