Справа № 260/8384/23
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2023 року м. Ужгород№ 260/8384/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханової З.Б. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ - 20453063) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просив суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 25 років 05 місяців 19 днів та виплати заборгованості з 14.07.2023 року;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та перерахувати з 07.06.2023 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 25 років 05 місяців 19 днів та виплатити заборгованість з 14.07.2023 року.

02 жовтня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду дану позовну заяву було залишено без руху.

06 жовтня 2023 року недоліки зазначені в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду позивачем усунуті.

09 жовтня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази, які в нього є в термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали, а також зобов`язано відповідача надати суду в термін 7 днів пенсійну справу ОСОБА_1

16 жовтня 2023 року до суду надійшла пенсійна справа ОСОБА_1 №ХР.

Позиції сторін.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що з 01.06.2023 року позивачу призначено пенсію відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», однак позивач вважає, що має право на пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 25 років 05 місяців 19 днів. Вважає, що такі дії відповідача не відповідають чинному законодавству. Посилався на висновки Верховного Суду у постановах від 28.09.2022 у справі №813/1263/18.

27 жовтня 2023 року від відповідача суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"- "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше, з чого, за твердженням відповідача, слідує, що базовою умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність саме календарної вислуги, - так як встановлено Законом №2262-ХІІ та додатково - час/період - відповідно до ч.2 ст.17 цього Закону, перелік видів служби та періодів часу, зазначений в якому, є вичерпним. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) проходив військову службу в органах Служби безпеки України.

Відповідно до протоколу за пенсійною справою від 12.04.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області позивачу призначено пенсію відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262», яку останній отримує й по даний час, що відповідачем не заперечується.

Наказом від 29.05.2023 №167-ОС/дек ОСОБА_1 звільнено з Служби безпеки України.

Згідно довідки № 58/11-120 від 12.06.2023 вислуга років на день звільнення становить: в календарному обчисленні 22 років 00 місяців 07 днів; у пільговому обчисленні - 03 роки 05 місяців.12 днів, загальний страховий стаж- 30 років.05 місяців.

Відповідно до пенсійної справи № позивач 01 червня 2023 року звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії згідно пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Згідно матеріалів пенсійної справи № , УСБУ в Закарпатській області направило 16.06.2023 року до відповідача подання про призначення пенсії ОСОБА_1 від 13 червня 2023 року №257 , відповідно до якого:

- страховий стаж станом на 31.05.2023 року для призначення пенсії складає - 30 років 05 місяців 00 днів.

в тому числі :

- військова служба - 22 роки 00 місяців 07 днів

- трудовий стаж - 08 років 04 місяці 23 дні

З 01.06.2023 року Головним управлінням позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення за 30 років страхового стажу (з них 22 років 07 днів стаж військової служби) на підставі подання №257 від 13.06.2023 року наданого управлінням Служби безпеки України в Закарпатській області.

14 липня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» .

17.08.2023 року за результатами розгляду поданої позивачем заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області листом №6564-6097/К-02/8-0700/23 відмовило у призначенні пенсії за вислугу років. Зазначене рішення мотивовано відсутністю у позивача 25 років вислуги в календарному обчисленні на день звільнення через відмову у зарахуванні пільгового стажу для призначення пенсії. Позивач вважає, що зазначені дії відповідача порушують конституційне право на належний соціальний захист та є неправомірними, а рішення про відмову у призначення пенсії за вислугу років незаконним у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Мотиви та норми застосовані судом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ. Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні. Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (даті - Закон № 2262-ХІІ).

Пунктом «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-XII визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби (окрім іншого) з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

п. б) - особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до ст. 17-1 Закону № 2262-ХП порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов для призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 затверджено «Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (Порядок №393).

Нормами вказаної постанови визначено які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Відповідно до п. в) ч. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця, в тому числі, на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком у справах охорони державного кордону України.

Разом з тим, проведений правовий аналіз положень Закону №2262 дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).

В то й же час для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Окрім того, Законом №2262 не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Законом №2262 чітко передбачено, що пенсія за вислугу років у період з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №295/10742/16-а, від 27.02.2019 у справі №295/6454/17, від 10.07.2019 у справі №299/509/15-а, від 25.07.2019, у справі №806/1402/16, від 22.08.2019 у справі №295/7220/16-а, від 28.10,2019 у справі №200/2857/19-а від 17.06.2020 у справі №337/2596/17 та від 16.07.2020 у справі №200/9829/18-а.

Згідно статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) для визначення права на пенсію за вислугу років до вислуги років зараховуються тільки календарні роки (крім пункту «г» цієї статті).

При наявності у особи права на призначення пенсії за вислугу років згідно пункту «а» статті 12 Закону, пенсія призначається у розмірі, визначеному у відповідності до статті 13 Закону (з урахуванням загальної вислуги років, в т.ч. і пільгової, розрахованої у відповідності до статті 17-17-2 Закону).

Зарахування вислуги років у пільговому розрахунку для призначення пенсії згідно пункту «б» статті 12 Закону не передбачено.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України

При цьому, Порядок № 393 (п.2-1) передбачає обчислення календарної вислуги років за пунктами 1 і 2 цієї постанови, тобто без пільгового врахування.

Оскільки за приписами ст. 17 Закону № 2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення, а саме Порядком № 393 визначено обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262 і цей Порядок встановлює пільгове обчислення вислуги років так, як вважає позивач, тільки для визначення розміру пенсії, тому відсутні підстави для врахування позивачу пільгового періоду до календарної вислуги років.

Із матеріалів справи встановлено, що вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні 22 років 00 місяців 07 днів, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років, тому відповідачем правомірно відмовив позивачу в проведенні перерахунку пенсії, оскільки на момент звільнення він не мав достатньої вислуги років для призначення пенсії ї відповідно до пункту «а» статті 12 Закону .

При цьому, правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 03.03.2021 року у справі №805/3923/18-а до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки ця справа була розглянута до внесення змін до Порядку № 393 від 16.02.2022 року.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, у якій, серед іншого Суд дійшов висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року.

Крім того , судом встановлено, що вислуга років позивача складає: в календарному обчисленні - 22 років 00 місяців 07 днів. В самому поданні № 257 від 13.06.2023 року про призначення пенсії СБУ в Закарпатській області не вказувало взагалі пільгову пенсію, відсутня така і в розрахунку вислуги років ( Додаток № 1 ) , який був доданий до подання, на підставі чого відповідач і призначив пенсію., у звязку з чим підстав для призначення пенсії відповідно до п. а статті 12 ЗУ -відсутні.

Оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, то відповідач правомірно відмовив у призначенні пенсії позивачу пенсії за вислугу років.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 11 вересня 2023 року у справі №480/4827/22.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, у Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області були відсутні правові підстави для призначення пенсії за вислугу років позивачу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88008, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова