Справа № 580/9677/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року справа № 580/9677/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку загального позовного письмового провадження адміністративний позов Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправним і скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

17.10.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (18005, м.Черкаси, бул.Шевченка, буд.307; ) (далі позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (18000, місто Черкаси, просп. Хіміків, будинок 50; ) (далі відповідач) про визнання протиправною і скасування постанови головного державного виконавця Яворської О.М. від 27.09.2013 про стягнення виконавчого збору в розмірі 26800,00грн при примусовому виконанні ВП №72891703. Додатково просив стягнути з відповідача на його користь судові втрати у розмірі 2684,00грн за вказаними реквізитами.

Обґрунтовуючи позов зазначено, що отримав оскаржувану постанову 03.10.2023 та вважає, що вона суперечить нормам чинного законодавства, оскільки на вимогу державного виконавця направив відповідь, що нарахував ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в сумі 8179,00грн, додавши відповідний розрахунок. Вважає, що відповідач невірно розрахував суму виконавчого збору за не виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/4241/22. Просив врахувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2022 у справі №200/12034/21.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дати отримання ухвали для усунення її недоліків.

06 листопада 2023 року ухвалою суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження, призначив підготовче засідання на 13 листопада 2023 року о 14 год. 00 хв.

09.11.2023 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву про відмову в задоволенні позову повністю. Стверджує, що прийняття спірного рішення є його обов`язком, передбаченим законом. Порушень не допустив.

Правом надати відповідь на відзив позивач не скористався.

Усною ухвалою від 13.11.2023 суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті у письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, оцінивши заявлені доводи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.

Суд установив, що на розгляді Черкаського окружного адміністративного суду знаходилася адміністративна справа №580/4241/22. Рішенням від 25 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 29.06.2023, зазначений суд позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язав Департамент соціальної політики Черкаської міської ради (18005, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 307, код ЄДРПОУ - 37853109) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум допомоги, у сумі 8179 (вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 00 коп, у порядку, встановленому ст. 17-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

27.09.2023 на адресу відповідача надійшла заява стягувача від 18.09.2023 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 08.09.2023 №580/4241/22, виданого Черкаським окружним адміністративним судом, про зобов`язання вчинити вказані вище дії.

27.09.2023 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яворський О.М. виніс постанови:

про відкриття ВП №72891703 щодо примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа;

про стягнення вказаного виконавчого збору у розмірі 26800,00 грн у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду (далі спірне рішення);

про розмір мінімальних витрат у сумі 315,12 грн.

Того ж дня відповідач направив позивачу вимогу виконавця, в якій серед іншого просив виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Листом від 11.10.2023 №7219/28-1/01-10 позивач повідомив відповідачу, що для виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду нарахував ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в сумі 8179,00 грн, що підтверджується розрахунком від 27.07.2023 Щодо виплати повідомив, що Сектор правового забезпечення спільно з Управлінням бухгалтерського обліку та звітності Департаменту щомісяця надає інформацію щодо потреби в бюджетних асигнуваннях для забезпечення грошових зобов`язань, які виникли на підставі рішень, на користь стягувача за бюджетною програмою КПКВК 2501290 Забезпечення виконання рішень суду, зокрема, щодо вказаного вище рішення суду у справі ОСОБА_1 .

Позивач не погоджуючись зі спірним рішенням звернувся з позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував таке.

Абзацом другим ст.19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та їх посадових і службових осіб діяти в межах, порядку та спосіб, які визначені законом.

Згідно зі ст.1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі ЗУ №1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з ч.1 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.28 ЗУ №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.42 ЗУ №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Частиною 1 ст.42 ЗУ №1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Абз.2 ч.5 ст.26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.4 ст.27 ЗУ №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Отже, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору зумовлюється фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Це є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження ЗУ №1404-VIII не передбачено. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19, від 23.12.2020 у справі № 620/334/20.

На підставі п.8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі Інструкція №512/5), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Статтею 27 ЗУ №1404-VIII визначено виключний перелік підстав, з яких виконавчий збір не стягується.

Так, пунктами 1-6 ч.5 ст.27 ЗУ №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

у разі виконання рішення приватним виконавцем;

за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 9 ст.27 ЗУ №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Наявності вказаних обставин, за яких виконавчий збір не стягується, не доведено. Відсутність доказів перерахування боржнику за наявності нарахувань коштів свідчить про неповне виконання рішення суду у вказаній справі.

Оскільки спір у цій справі виник з приводу розміру виконавчого збору, суд врахував, що відповідно до ч.ч.1-3 ст.27 ЗУ №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Він стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню,або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом,заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Тобто, порядок обчислення виконавчого збору імперативно передбачений законом. Для майнових вимог розмір становить 10%, для немайнових залежно від статусу особи боржника 2 або 4 мінімальні заробітні плати, що з огляду на ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік, якою установлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6700 гривень, це 26800,00 грн, як і зазначено в спірному рішенні. Така сума коштів є більшою за розмір коштів, присуджених з боржника, що свідчить про несправедливий порядок обчислення відповідачем у спірному рішенні.

Відповідач у спірних правовідносинах не урахував, що норма закону щодо порядку обчислення виконавчого збору встановлює вимогу визначити майнова чи немайнова вимога підлягає виконанню. Зазначеним вище судовим рішенням зобов`язано позивача в цій справі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням фактично виплачених сум допомоги у сумі 8179 (вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 00 коп у порядку, встановленому ст. 17-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Тобто, суд присудив грошові кошти, визначивши спосіб відновлення судового захисту «нарахувати та виплатити» замість «стягнути». Обраний судом спосіб не змінив правової природи предмета спору, що мав однозначно майновий характер, адже грошові кошти є майном у розумінні ст.ст.192-193 Цивільного кодексу України. Крім того, на користь доводів позивача про майновий характер примусового виконання рішення суду свідчить і те, що відповідно до ч.1 ст.3 Закону України від 5 червня 2012 року №4901-VI Про гарантії держави щодо виконання судових рішень (далі Закон №4901-VI) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного держоргану відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (Закону №4901-VI). При цьому орган казначейської служби не наділений законодавцем повноваженням нараховувати виконавчий збір та права його отримати.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач мав право визначити виконавчий збір у розмірі 10% від суми майнових вимог, які примусово виконує: (6700грн (мінімальна заробітна плата станом на 1січня 2023 року) * 5 (присуджений розмір одноразової допомоги до 05 травня) - 8179грн (сума коштів, яка має бути вирахувана з загально присудженої відповідно до резолютивної частини рішення суду)*10% = 2532,10грн. Отже, правомірним спірне рішення є виключно на цю суму, в іншій протиправне та підлягає скасуванню: 26800грн-2532,10грн = 24267,90грн.

Посилання позивача на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2022 у справі №200/12034/21 не підлягає застосуванню та врахуванню судом при вирішенні вказаного спору, оскільки стосується інших правовідносин та учасників, не має преюдиційного значення відповідно до ст.78 КАС України.

Зважаючи на результат вирішеного спору та статус позивача як суб`єкта владних повноважень, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.ст.132-139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 132-139, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (18000, місто Черкаси, просп. Хіміків, будинок 50; ) Яворської О.М. від 27.09.2013 при примусовому виконанні ВП №72891703 в частині постановленого стягнення виконавчого збору на суму 24267,90грн (двадцять чотири тисячі двісті шістдесят сім гривень дев`яносто копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня підписання.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, виготовлене в повному обсязі та підписане 16.11.2023.