Справа № 440/7695/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 р. Справа № 440/7695/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 21.07.23 по справі № 440/7695/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (надалі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні; зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 вересня 2018 року по 13 травня 2023 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: з 15 вересня 2018 року по 19 травня 2023 року включно, але не більш як за шість місяців.

Стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 67318,31 грн (шістдесят сім тисяч триста вісімнадцять гривень тридцять одна копійка).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що визначаючи суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції у своєму рішенні не встановив розмір усіх належних звільненому працівникові сум і правильну суму, яка була несвоєчасно виплачена позивачеві, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач уважає, що потрібно застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та стягнути з Головного управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2018 по 13.05.2023 в сумі 24 787, 82 грн.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до витягу з наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області (з особового складу) від 14 вересня 2018 року №154 (а.с. 31) майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника Машівського районного сектору Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області звільнено зі служби у запас (з виключенням з кадрів ДСНС) за станом здоров`я 14 вересня 2018 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у справі №440/3394/22, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Полтавській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 14 вересня 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Полтавській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 14 вересня 2018 року; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

19 травня 2023 року Головним управлінням Державної служби з надзвичайних ситуацій у Полтавській області виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у справі №440/3394/22 в сумі 83625,23 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 919,920,921 від 18 травня 2023 року.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні та непроведення нарахування та виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за весь період затримки з період з 14 вересня 2018 року по 13 травня 2023 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача звільнено зі служби цивільного захисту - 14 вересня 2018 року, а виплату належної йому при звільненні суми індексації грошового забезпечення в 67318,31 грн за період з 01 січня 2016 року по 14 вересня 2018 року проведено лише на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у справі №440/3394/22 - 19 травня 2023 року, то відповідачем недотримано порядок та строк розрахунку при звільненні, встановленого статтею 116 КЗпП Україн.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За змістом статей 1, 3 та 4 Кодексу законів про працю України /надалі - КЗпП України у відповідній редакції/ Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України в постанові від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства стосовно проходження служби цивільного захисту не врегульований порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України /у редакції, чинній на дату звільнення позивача зі служби/ власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 "Строки розрахунку при звільненні" КЗпП України /у редакції, чинній на дату звільнення позивача зі служби/ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать до виплати.

Оскільки позивача звільнено зі служби цивільного захисту - 14 вересня 2018 року, а виплату належної йому при звільненні суми індексації грошового забезпечення в 67318,31 грн за період з 01 січня 2016 року по 14 вересня 2018 року проведено лише на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у справі №440/3394/22 - 19 травня 2023 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем строку розрахунку при звільненні, встановленого статтею 116 КЗпП України, з вини відповідача.

Статтею 117 "Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні" КЗпП України (у редакції, чинній на момент проведення виплати позивачу суми індексації грошового забезпечення 19 травня 2023 року) встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З аналізу статті 117 КЗпП України слідує, що для роботодавця, з вини якого звільненому працівникові не виплачено у день звільнення належні йому суми, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність у вигляді сплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З огляду на те, що при виплаті 19 травня 2023 року суми індексації грошового забезпечення відповідач не виплатив позивачу відповідно до положень статті 117 КЗпП України суму середнього заробітку за весь час затримки виплати суми індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня, наступного за днем звільнення зі служби, тобто з 15 вересня 2018 року, по день фактичної виплати грошового забезпечення при звільненні 19 травня 2023 року, але не більш як за шість місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, чинність якої згідно з пунктом 2 поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форми власності, а також на фізичних осіб - підприємців та фізичних осіб, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок № 100 у редакції, чинній на дату виплати позивачу суми індексації грошового забезпечення).

Пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на матеріали справи, згідно з довідкою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області №01-645/10 від 28 червня 2023 року /а.с. 32/ грошове забезпечення ОСОБА_1 за два повних місяці служби перед звільненням на посаді начальника Машівського районного сектору ГУ ДСНС України у Полтавській області становить: липень 2018 року 11473,05 грн, серпень 2018 року 11473,05 грн, а середньоденне грошове забезпечення склало 370,10 грн ((11473,05 грн + 11473,05 грн) / 62 дня за липень- серпень 2018 року).

Таким чином, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 370,10 грн та, враховуючи кількість днів затримки розрахунку при звільненні, починаючи з дня наступного після звільнення, але не більше шести місяців (15.09.2018 -15.03.2019), що становить 182 календарних дні, сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок не більше як за шість місяців становить 67358,20 грн.

Отже, з огляду на вимоги статті 117 КЗпП України, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 6 місяців становить 67358,20 грн .

При цьому, суд першої інстанції вважав за необхідне при визначенні розміру відшкодування врахувати критерії оцінки розміру відшкодування за час розрахунку при звільненні, що призвело до зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до розміру 67318,31 грн, що на думку суду першої інстанції становило 100 % від суми заборгованості по виплаті індексації грошового забезпечення, яка належала до виплати в день звільнення та була виплачена лише на виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі відповідач не погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що суд не врахував чітку формулу застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно достатті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні із застосуванням принципу пропорційності, яка міститься у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.

Надаючи правову оцінку таким доводам заявника апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас колегія суддів зазначає, що чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 480/2577/20 зазначив, що для застосування критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, судам необхідно з`ясувати загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, індексація грошового забезпечення та грошова компенсація вартості не отриманого речового майна у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності.

Застосовуючи означені підходи до обставин цієї справи, колегія суддів ураховує, що загальний розмір нарахованих та виплачених позивачеві при звільненні виплат за даними відомостей на виплату грошового забезпечення та довідки відповідача від 08.08.2023 № 01-715/10 складав 143594,69 грн, з яких: грошове забезпечення в сумі 5918,09 грн та одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 137676,60 грн, що сумарно складає 63,20 % від всіх виплат при звільненні.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі № 440/3394/22, відповідачем нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.09.2018 у сумі 83 625,23 грн згідно платіжного доручення від 18.05.2023 № 919,920,921, що складає 36,80% від всіх виплат при звільненні.

Згідно матеріалів справи та наданих позивачем відомостей щодо належних позивачу виплат при звільненні, а також фактично виплаченої суми індексації за рішенням суду, вбачається, що належна сума виплат при звільненні становить 227 219,92 грн. (100%), отже, як вказано вище, частка спірної частини у цій сумі становить 36,80%

Обрахована судом апеляційної інстанції відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату грошового забезпечення, становить 67358,20 грн.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також застосовуючи формулу розрахунку середнього заробітку із застосуванням критеріїв пропорційності розміру відшкодування, яку запропонував Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 480/2577/20, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 24 787,82 грн (36,80 % від 67358,20 грн), з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Вказаного вище не було враховано судом першої інстанції, який визначаючи суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача, у своєму рішенні не встановив розмір усіх належних звільненому працівникові сум і правильну суму, яка була несвоєчасно виплачена позивачеві, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не дотримавшись при цьому принципу пропорційності та проігнорувавши правові позиції Верховного Суду з означеного питання.

Такі порушення норм матеріального права є підставою для зміни оскаржуваного рішення відповідно до ст. 317 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС Україниза наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, встановлюючи право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак не правильно визначив розмір такого відшкодування, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни судового рішення в цій частині з підстав, викладених в цій постанові, та викладення абзацу третього резолютивної частини рішення в іншій редакції.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 по справі № 440/7695/23 - змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення у такій редакції: "Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 24787 (двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят сім) грн 82 коп".

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 440/7695/23 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко