Справа № 460/18792/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 460/18792/23 пров. № А/857/16699/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.08.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл., про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження (суддя суду І інстанції: Гудима Н.С.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 24.08.2023р. м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 24.08.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

02.08.2023р. (згідно з відомостями ярлика на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила поновити строк звернення до суду із розглядуваним позовом; визнати протиправною та скасувати постанову старшою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Корольчук Н.І. від 29.06.2023р. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 460/13678/21, виданого 28.06.2022р. Рівненським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. здійснити ОСОБА_1 з 30.03.2021р. нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) (а.с.1 і на звороті).

В обґрунтування заявленого позову покликається на обставини невиконання судового рішення з боку боржника. Зокрема, пенсійним органом проведено перерахунок пенсії, однак доплату до пенсії не виплачено. Також пенсійний орган не виплачує спірну доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Отже, відповідачем не перевірено виконання рішення суду боржником; не з`ясовано, в якій частині рішення суду є виконаним, через що спірна постанова прийнята передчасно.

Згідно ухвали суду від 14.08.2023р. залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ГУ ПФ України в Рівненській обл. (боржник у виконавчому провадженні) (а.с.13-14).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.08.2023р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження ВП № 69850150 від 29.06.2023р. (а.с.39-41).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.44-45).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що в рамках відкритого виконавчого провадження ВП № 69850150 боржник повідомив державного виконавця про повне виконання рішення суду, скерував 22.06.2023р. заяву про закінчення виконавчого провадження. При цьому, відповідачем з`ясовано проведення пенсійним органом перерахунку пенсії стягувача; виплата перерахованих сум буде здійснена після надходження коштів з державного бюджету, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів.

Часткове виконання рішення з незалежних від боржника причин (відсутність належного бюджетного фінансування) є поважною причиною в розумінні ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви (пояснення, заперечення) на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Із змісту позовної заяви убачається, що розглядуваний спір стосується повноти заходів, вжитих державним виконавцем для примусового виконання рішення суду на користь позивача, а також правомірності прийнятої постанови про закінчення виконавчого провадження.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист, виданий Рівненським окружним адміністративним судом 28.06.2022р. у справі № 460/13678/21, про зобов`язання ГУ ПФ України в Рівненській обл. здійснити ОСОБА_1 з 30.03.2021р. нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) (а.с.20-32).

Зокрема, постановою від 14.09.2022р. державним виконавцем на підставі заяви стягувача відкрито виконавче провадження ВП № 69850150 з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с.21-24).

Листом № 1700-0902-8/55564 від 20.06.2023р. боржник ГУ ПФ України в Рівненській обл. повідомив виконавця про перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду. При цьому, доплата по рішенню суду буде виплачена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Відтак вважає, що рішення суду виконано ним у добровільному порядку в повному обсязі, а отже наявні всі підстави для закінчення виконавчого провадження (а.с.29-30).

29.06.2023р. державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 698501150 з підстав, визначених п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України Про виконавче провадження.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що належні докази на підтвердження факту повного та безумовного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.12.2021р. у справі № 460/13678/21 судом не здобуто, через що постанова від 29.06.2023р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 69850150 прийнята державним виконавцем передчасно, тобто, за відсутності передбаченої п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст.18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Нормами ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав, за яких державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зокрема, п.9 ч.1 ст.39 цього Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, державний виконавець зобов`язаний здійснювати примусове виконання рішень відповідно до встановленого таким рішенням способу та порядку. Для виконання покладених на нього обов`язків виконавець проводить перевірку виконання рішень. Рішення про закінчення виконавчого провадження приймається виконавцем лише в разі фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Підставою для прийняття державним виконавцем спірної постанови про закінчення виконавчого провадження визначено п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За змістом вказаної постанови боржником ГУ ПФ України в Рівненській обл. фактично виконано рішення суду згідно з виконавчим документом.

Причиною для такого висновку слугував лист ГУ ПФ України в Рівненській обл. № 1700-0902-8/55564 від 20.06.2023р., відповідно до якого проведено перерахунок пенсії стягувача ОСОБА_1 на виконання рішення суду. При цьому, доплата по рішенню суду буде виплачена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Разом з тим, згідно з рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.12.2021р. в справі № 460/13678/21 (набрало законної сили 01.02.2022р.) та виданого виконавчого листа № 460/13678/21 від 28.06.2022р. зобов`язано ГУ ПФ України в Рівненській обл. здійснити ОСОБА_1 з 30.03.2021р. нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Зміст вказаних документів в цілому передбачає позитивний результат для позивача, який проявляється у здійсненні нарахування та проведенні виплати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам.

Саме такий висновок, на думку колегії суддів, міг би слугувати достатньою підставою для закінчення виконавчого провадження, при цьому державний виконавець мав би пересвідчитися в тому, що вчинені дії носять вичерпний характер.

Окрім цього, такий результат повинен бути кінцевим, тобто, спричинений вжиттям всіх можливих заходів, спрямованих на виконання рішення суду.

Водночас, вчинення третьою особою (боржником) дій щодо перерахунку пенсії без її фактичної виплати, без підтвердження поміщення цієї суми у відповідний реєстр заборгованостей згідно судових рішень тощо не свідчить про наявність позитивного результату як наслідок виконання судового рішення.

Крім того, як свідчить зміст рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , долученого ГУ ПФ України в Рівненській обл. до листа № 1700-0902-8/55564 від 20.06.2023р. на підтвердження виконання рішення суду в справі № 460/13678/21, пенсійним органом (боржником) з 30.03.2021р. проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі двох мінімальних заробітних плат, однак, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на січень 2021 року, тобто, без урахування зміни її розміру упродовж року.

Відповідач зобов`язаний перераховувати та виплачувати доплату до пенсії у порядку ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати у кожному році; такий обов`язок виникає також у випадку, коли протягом відповідного календарного року згідно законодавства змінюється розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, виконанням рішення суду від 30.12.2021р. у справі № 460/13678/21 та виконавчого листа від 28.06.2022 в межах виконавчого провадження ВП № 69850150 в повному обсязі буде нарахування і виплата ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік з урахуванням її подальшої зміни упродовж відповідного року.

З огляду на встановлені обставини, які свідчать про відсутність належних доказів на підтвердження факту повного та безумовного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.12.2021р. у справі № 460/13678/21, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята передчасно, тобто, за відсутності передбаченої п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для закінчення виконавчого провадження.

Крім того, за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Дійсно, часткове виконання рішення з незалежних від боржника причин (відсутність належного бюджетного фінансування) є поважною причиною в розумінні ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, для вирішення питання про притягнення до відповідальності за невиконання рішення суду. Водночас, така обставина не розцінюється законом як підстава для закінчення виконавчого провадження.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

За сукупністю встановлених обставин спірна постанови від 29.06.2023р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 69850150 не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, позаяк вона винесена передчасно й за відсутності реального виконання судового рішення, а отже така є протиправною та підлягає скасуванню.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що останній підлягає до задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Окрім цього, у зв`язку із завершенням апеляційного розгляду справи слід визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2023р. в частині зупинення дії рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.08.2023р. в адміністративній справі № 460/18792/23 такою, що втратила чинність (а.с.81-83).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.08.2023р. в адміністративній справі № 460/18792/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Визнати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2023р. в частині зупинення дії рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.08.2023р. в адміністративній справі № 460/18792/23 такою, що втратила чинність.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 16.11.2023р.