Справа № 520/6077/21
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"09" листопада 2023 р. № 520/6077/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

суддів: Зінченко А.В., Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання Гончаренко А.В.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Крупської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну заяву щодо перегляду судового рішення за виключними обставинами по справі за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури (вул. Б. Хмельницького, буд. 4,м. Харків,61001)
про стягнення матеріальної шкоди ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури, в якій просить суд:

- стягнути з держави Україна в особі Харківської обласної прокуратури () на "Користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу, визначеного п. 9 ч. 5 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року по 05 травня 2020 року у сумі 1 457 529, 07 (один мільйон чотириста п`ятдесят сім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять ) грн. 07 коп.;

- стягнути з держави Україна в особі Харківської обласної прокуратури () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме: щомісячної надбавки за вислугу років, визначеної ч. 7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 1 липня 2015 року по 05 травня 2020 року у сумі 378 054, 09 (триста сімдесят вісім тисяч п`ятдесят чотири) грн. 09 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2023 року по справі № 520/6077/21 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення ХОАС від 10.06.2021 залишено без змін.

18.10.2023 року позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про перегляд Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2023 року по справі № 520/6077/21 за виключними обставинами, в якій просить суд:

1. Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 у справі № 520/6077/21, у зв`язку з виключними обставинами.

2. Ухвалити нове рішення шляхом винесення Харківським окружним адміністративним судом рішення у справі № 520/6077/21, яким позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Харківської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалою суду від 23.10.2023 року відкрито провадження за виключними обставинами в адміністративній справі № 520/6077/21.

В обґрунтування необхідності перегляду судового рішення за виключними обставинами заявником зазначено, що відмовляючи в задоволенні позову судом було застосовано норми абзацу 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ, яким за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Однак Рішенням Конституційного Суду України Другого Сенату від 13 вересня 2023 року № 8-р(ІІ)/2023 у справі № 3-80/2022 (191/22, 226/22, 80/23, 131/23, 99/23) за конституційною скаргою ОСОБА_2 та інших щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ визнано таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 р. № 113-ІХ.

Позивач, в судове засідання з`явився, вимоги заяви про перегляд рішення суду за виключними обставинами підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, щодо задоволення заяви позивача заперечував в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, подану заяву про перегляд рішення суду за виключними обставинами, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_1 з березня 2014 по 05.05.2020 року працював в органах прокуратури Харківської області на різних посадах.

З 25.11.2014 наказом прокурора Харківської області № 2462к позивача призначено на посаду старшого прокурора прокуратури Харківської області з міжнародно-правових доручень, яка прирівняна до посади керівника структурного підрозділу апарату прокуратури області.

17.07.2015 на підставі наказу прокурора Харківської області № 1808к позивача призначено на посаду начальника відділу міжнародно-правового співробітництва прокуратури Харківської області.

З 13.04.2016 на підставі наказу прокурора Харківської області № 626к позивача переведено на посаду начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Харківської області, на якій він працював до 05.05.2020.

Наказом прокурора Харківської області від 30.04.2020 № 848к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Харківської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05.05.2020.

Звертаючись до суду з позовом позивачем було зазначено, що відповідач за період з 01 липня 2015 року по 05 травня 2020 року порушив конституційні права позивача щодо отримання останнім належного окладу з урахуванням рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-УІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зазначив, що в даному випадку шкода (не виплата позивачу належної суми окладу) виникла до виявлення факту неконституційності акту, який фактично спричинив таку шкоду, а тому право на відшкодування такої шкоди виникає з моменту дії такого акту. Зазначено, що державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів щодо не виплати особам належним їм сум, що кореспондується з рішеннями Конституційного Суду України та рішеннями Європейського суду з прав людини.

Позивач стверджує, що з 01.07.2015 по 05.05.2020 різниця між фактично нарахованим (виплаченим) посадовим окладом та посадовим окладом, який повинен бути нарахований та виплачений позивачу, відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» становить (105 389, 52 + 252 353, 68 + 297 102, 08 + 299 133, 24 + 333 353, 63 + 170 196, 86) 1 457 529, 07 (один мільйон чотириста п`ятдесят сім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять ) грн. 07 коп., а різниця між фактично нарахованою (виплаченою) надбавкою за вислугу років, та тією яка повинна бути нарахована та виплачена позивачу з 01.07.2015 по 05.05.2020, відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» становить (26 152, 38 + 62 899, 30 + 74 275, 52 + 74 783, 28 + 88 884, 58 + 51 059, 03) 378 054, 09 (триста сімдесят вісім тисяч п`ятдесят чотири) грн. 09 коп.

Як встановлено з рішення суду від 10.06.2021 у справі № 520/6077/21, про перегляд якого подано заяву, судом зазначено, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31 травня 2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Також рішенням суду зазначено, що з огляду на нарахування позивачу у спірний період заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31 травня 2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", тобто, з урахуванням положень Закону України №80-VIII від 28 грудня 2014 року "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та Закону України №79-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", у розмірі встановленому законом, суд дійшов висновку, що заробітну плату позивачу нараховано у розмірі не нижчому від визначеної законом.

Щодо доводів позивача стосовно протиправності не нарахування йому заробітної плати у розмірі, визначеному ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", з огляду на прийняте Конституційним Судом України рішення №6-р/2020 від 26 березня 2020 року у справі №1-223/2018(2840/18), слід зазначити наступне.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного Кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру", зі змінами, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Також як частиною 2 статті 152 Конституції України, так і частиною 1 статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, дія п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного Кодексу України у частині, що стосується норм і положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VІІ, втратила чинність з 26.03.2020 року.

З огляду на наведене, суду зазначає, що дії Харківської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати, розраховуючи оклад прокурора та надбавку відповідно до положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", у період з 01.07.2015 року по 05.05.2020 року, не можуть бути визнані протиправними, оскільки вони відповідали вимогам нормативно-правових актів, які були чинними у зазначений період.

Заявник зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України Другого Сенату від 13 вересня 2023 року № 8-р(ІІ)/2023 у справі № 3-80/2022 (191/22, 226/22, 80/23, 131/23, 99/23) за конституційною скаргою ОСОБА_2 та інших щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ визнано таким, що не відповідає Конституції України (є не конституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 р. № 113-ІХ.

Отже, на думку заявника, його право на неотриману частину заробітної плати підтверджене Конституційним Судом України, що дає підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами.

Так, підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами заявник зазначає п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, а саме: встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

З огляду на матеріали справи, позивач, як на наявність виключних обставин для перегляду рішення суду першої інстанції, посилається на Рішенням Конституційного Суду України Другого Сенату від 13 вересня 2023 року № 8-р(ІІ)/2023 у справі № 3-80/2022 (191/22, 226/22, 80/23, 131/23, 99/23), яким визнано неконституційною норма, що застосовувалася судом під час розгляду його справи.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 року по справі № 520/6077/21, щодо перегляду якого за виключними обставинами звернулася ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно таке рішення не підлягає примусову виконанню, а тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Приймаючи до уваги, що пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України Другого Сенату від 13 вересня 2023 року № 8-р(ІІ)/2023 у справі № 3-80/2022 (191/22, 226/22, 80/23, 131/23, 99/23) друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II „Прикінцеві і перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113-IX, визнане неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, то дія цього пункту втратила чинність 13.09.2023 року. Спірні правовідносини між сторонами виникли до зазначеної дати.

Частиною другою статті 152 Конституції України установлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Зі змісту статті 152 Конституції України слідує, що Конституційний Суд України може самостійно визначати строк втрати чинності актом (його окремими положеннями).

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що Рішення Конституційного Суду України Другого Сенату від 13 вересня 2023 року № 8-р(ІІ)/2023 у справі № 3-80/2022 (191/22, 226/22, 80/23, 131/23, 99/23) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Сталою та послідовною є позиція Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо оцінки, як виключної обставини, рішень Конституційного Суду України, якої дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 25.07.2019 у справі № 804/3790/17, від 23.12.2020 у справі № 825/3135/15-а, від 28.10.2020 у справі № 823/2372/17 та інш., а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи, і колегія суддів не бачить підстав для відступу від них.

Так, питання щодо наявності у особи, якій відмовили у задоволенні адміністративного позову, можливості перегляду такого судового рішення з підстав встановлених пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, чи відсутності такої тільки у зв`язку з тим, що вказане рішення не підлягало виконанню було вирішено об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18.

За наслідками розгляду справи № 808/1628/18 об`єднана палата, аналізуючи зміст пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, дійшла висновку, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

Суд звернув увагу, що словосполучення "ще не виконане", вжите у вказаній нормі, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння. Наведена процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це обумовлено процесуальним законодавством.

При цьому, не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи заяви про перегляд рішення суду від 10.06.2021 року по справі № 520/6077/21 за виключними обставинами не спростовують висновків суду, викладених у даному рішенні, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо перегляду судового рішення за виключними обставинами по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Держави України в особі Харківської обласної прокуратури (вул. Б. Хмельницького, буд. 4,м. Харків,61001) про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 листопада 2023 року.

Головуючий суддя Спірідонов М.О.

судді Зінченко А.В

Мороко А.С.