Справа № 440/12447/21
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/12447/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Куць А.С.,

представника відповідача Шимки М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЗИС-РЕЄСТР" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "БАЗИС-РЕЄСТР" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 1 від 23.09.2021 року, № 1 від 23.09.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що вказані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі висновків акту документальної планової виїзної перевірки №6336/16-31-07-01-10/41870000 від 19.08.2021 про заниження Товариством з обмеженою відповідальністю «БАЗИС-РЕЄСТР» (далі ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР», позивач) сум податку на прибуток на 733073,00 грн та податку на додану вартість на 733156,00 грн, із якими позивач не погоджується. Так, Головним управлінням ДПС у Полтавській області (далі ГУ ДПС в Полтавській області, відповідач) вказано, що первинні документи позивача не засвідчують реальності господарських операцій та не містять достовірних відомостей по правовідносинах ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» із ТОВ «Нафтінвестгруп». Позивач наполягає на тому, що всі господарські операції з ТОВ «Нафтінвестгруп» підтверджені належними первинними бухгалтерським документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують право позивача на формування податкового кредиту. Господарські операції позивача у перевіряємий період мали реальний характер, викликали зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку та в повному обсязі відображені в податковому обліку, а в акті перевірки взагалі відсутні зауваження до документів, що оформлюють господарські операції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/12447/21. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

02.11.2021 року від ГУ ДПС у Полтавській області до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначав, що в ході перевірки позивача встановлено факти, що доводять нереальність господарських операцій з ТОВ «Нафтінвестгруп» та свідчать про реалізацію вищевказаним контрагентом товару невідомого походження, введеного в обіг шляхом оформлення недостовірних документів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

За наслідками судового розгляду справи №440/12447/21 Полтавським окружним адміністративним судом, рішенням від 09.02.2022 позовні вимоги ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» задоволені в повному обсязі, визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення - рішення №1 від 23.09.2021, №1 від 23.09.2021.

ГУ ДПС у Полтавській області не погодилось із рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі №440/12447/21, оскаржило його до Другого апеляційного адміністративного суду. За наслідками перегляду справи, Другим апеляційним адміністративним судом прийнята постанова від 21.12.2022 якою рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі №440/12447/21 залишене без змін.

ГУ ДПС у Полтавській області не погодилось із постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022, звернулось із касаційною скаргою до касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, де просило рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2022, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №440/12447/21 скасувати, винести судове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. За наслідками розгляду справи, касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі №440/12447/21 скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 06.09.2023, що підтверджується даними на штампі реєстрації вхідної кореспонденції.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2023 справу передано для розгляду судді Алєксєєвій Н.Ю..

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 справа №440/12447/21 прийнята до провадження, з урахуванням положень частини третьої статті 12 КАС України та обставин, визначених частиною третьою статті 257 цього Кодексу, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначена справа до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 закрите підготовче провадження у справі, призначена справа до судового розгляду по суті.

В судове засіданні представник позивача не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши і вивчивши письмові докази, надані сторонами до матеріалів адміністративної справи та проаналізувавши письмові пояснення позивача і відповідача, встановив такі обставини.

ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» зареєстроване як юридична особа 16.01.2018 року за №0016860 та є платником податку на додану вартість з 01.03.2018 року. Основним видом економічної діяльності є: 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами /том 2, а.с. 167,168/.

В період з 23.07.2021 по 05.08.2021 ГУ ДПС у Полтавській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» з питань податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за результатами якої складений акт від 19.08.2021 року № 6336/16-31-07-01-10/41870000 /том 1, а.с. 30-123/.

За висновками акту перевірки встановлені порушення пункту 44.1 статті 44, ст. 46, абзацу «а» підпункту 14.1.13, підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.191, підпункту 14.1.231, пункту 14.1, статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 6 статті 198, пунктів 200.1, статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження:

- податку на прибуток на загальну суму 733073,00 грн., у тому числі за 2018 рік у сумі 73233,00 грн., за 2019 рік у сумі 659840,0 грн.;

- податку на додану вартість на загальну суму 733156,00 грн., у тому числі за червень 2019 року в сумі 98026,00 грн., за липень 2019 року в сумі 348121,00 грн., за серпень 2019 року в сумі 287009 грн.

На підставі акту перевірки від 19.08.2021 року №6336/16-31-07-01-10/41870000 ГУ ДПС у Полтавській області 23.09.2021 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 1 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 916341,25 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 733073,00 грн., за штрафними санкціями в сумі 183268,25 грн.;

- № 1 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 916445,00 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 733156,00 грн., за штрафними санкціями в сумі 183289,00 грн.

Позивач не погодився із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх до суду.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків регулюються статтею 200 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту200.4статті200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

За змістом частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Зі змісту акту перевірки слідує, що відповідачем встановлено заниження задекларованих ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» показників у рядку 02 декларацій "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" всього на 4072632 грн., в тому числі, за 2018 рік на суму 406852 грн., за 2019 на суму 3665780 грн.; та завищення податкового кредиту на суму ПДВ 733156 грн., в тому числі, травень 2019 року 42667 грн., червень 2019 року 56947 грн., липень 2019 року 348764 грн., серпень 2019 року 284779 грн.

Такі висновки ґрунтуються на доводах відповідача щодо нереальності господарських операцій з ТОВ «Нафтінвестгруп» у зв`язку з реалізацію вищевказаним контрагентом товару невідомого походження, введеного в обіг шляхом оформлення недостовірних документів.

Із матеріалів справи судом встановлено, що між ТОВ «Нафтінвестгруп» (Постачальник) та ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» (Покупець) укладений генеральний договір поставки нафтопродуктів №5 від 16.11.2018 далі Договір №5 від 16.11.2018 /том 1, а.с 131-133/.

За умовами Договору №5 від 16.11.2018 Постачальник зобов`язується у відповідності з замовленням передавати у власність Покупцю нафтопродукти в асортименті, а Покупець зобов`язується приймати Товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору. Найменування товару: - бітум нафтовий дорожній в`язкий 60/90; - бітум нафтовий дорожній в`язкий 70/100; - мазут паливний 100 зональний малосірчистий низькопарафінистий.

Зі змісту дослідженого судом договору №5 від 16.11.2018 вбачається, що відповідно до пункту 2.3. Договору №5 від 16.11.2018, період (строк) постачання товару автоцистернами здійснюється партіями в кількості і за ціною відповідно до заявок та виставлених рахунків на умовах EXW - франко-термінал; EXW - нафтобаза зберігання протягом 5 днів з моменту узгодження Сторонами заявкою. Про умови кожної конкретної партії Сторони сповіщають усно або за допомогою факсимільного зв`язку з послідуючим підписанням специфікації.

Сторони вказаним погодили, що залежно від транспорту постачання товару залежать умови доставки. Отже якщо поставка здійснюється автоцистернами то товар поставляється за рахунок покупця на умовах умовах EXW - франко-термінал; EXW - нафтобаза зберігання.

Суд зазначає, що акті документальної перевірки відповідачем не висловлювалось зауважень стосовно умов поставки товару, визначених Договором №5 від 16.11.2018.

Тобто така підстава як невідповідність умов поставки обставинам фактичного виконання сторонами умов Договору №5 від 16.11.2018 не була підставою для прийняття оскаржуваних у даній справі рішень ГУ ДПС у Полтавській області.

В ході розгляду справи ГУ ДПС у Полтавській області посилалось на наявність недоліків в оформленні товарно-транспортних накладних. Так, відповідач зауважує, що надані товарно-транспорті накладні не містять відомостей щодо постачальника, а в графі «Пункт навантаження» зазначена адреса не відповідає юридичній адресі ТОВ «Нафтінвестгруп». Згідно товарно-транспортних накладних, передача майна від ТОВ «Нафтінвестгруп» до покупця (позивача) відбувалася за адресою: м. Кременчуг, проїзд Галузевий, 38.

За твердженням відповідача, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів приміщення за адресою: м. Кременчуг, проїзд Галузевий, 38, для виробництва бітуму не зареєстровані.

Суд наполягає на тому, що відповідачем безпідставно надано перевагу при аналізі господарської діяльності контрагента позивача даним реєстрів речових прав на нерухоме майно, прав власності на нерухоме майно, реєстру іпотек та заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порівняно із даними, що наводилися позивачем та його контрагентом, зокрема текстам договорів оренди та письмових пояснень.

До матеріалів справи позивачем надані копії договорів оренди індивідуально визначеного майна №25 від 19.02.2013, оренди нежитлового приміщення від 01.07.2018, адреси нежитлових приміщень орендованих за якими відповідають умовам транспортувння, визначеним у товарно-транспорних накладних, досліджених ГУ ДПС у Полтавській області в ході проведення перевірки.

Також позивач надав до матеріалів справи та відповідачеві в ході проведення перевірки письмову інформацію, за якою TOB «Нафтінвестгруп» було зареєстроване як платник податків та зборів 02.04.2015 року. Основний вид діяльності підприємства це оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібним продуктами. А саме підприємство займається оптовою торгівлею бітумом нафтовим. Підприємство закуповує бітум нафтовий у виробників та дилерів. Для задоволення потреб наших контрагентів бітумом нафтовим у повному обсязі, ТОВ «Нафтінвестгруп» на базі орендованого майна, згідно з Договором оренди індивідуально визначеного майна №25 від 19.02.2016, займається виготовленням бітуму нафтового. Для забезпечення виробничого процесу, на підприємстві працюють за сумісництвом три бітумника. В якості сировини підприємство використовує мазут, газовий конденсат. Газовий конденсат та мазут використовується як паливо для нагрівання мазуту до 230 250 градусів. При даній температурі з мазуту випарується зайва волога та в колонному апараті продувається киснем. В результаті цих реакцій отримуємо бітум нафтовий. Підтвердження даного виробництва є ТУ. В наслідок чого і виникає різниця в кількості бітуму згідно з кодом товару з УКТ ЗЕД. Станом на перше листопада 2018 року на складі підприємства знаходилось: Мазут в кількості 724,6797т (рах.201), Бітум в кількості 0,460т (рах.281). За першу половину листопада 2018 року на підприємстві було використано 285,02т мазуту для виробництва 242,7т бітуму.

В ході розгляду справи відповідач наполягав на недотриманні позивачем належної обачності в ході вибору контрагента при здійсненні господарської діяльності, але судом встановлено про запит та належне отримання ТОВ «БАЗИС -РЕЄСТР» інформації від ТОВ «Нафтінвестгруп» щодо наявності приміщень, працівників, виробничих потужностей за договором №25 від 19.02.2016 для виробництва товару, що передавався за умовами Договору №5 від 16.11.2018.

ГУ ДПС у Полтавській області зазначено про відсутність реально задекларованого виробництва, тобто відсутність реального джерела придбання ТОВ «Нафтінвестгруп» визначених у податкових накладних ТМЦ - бітуму нафтового дорожнього в`язкого марок 60/90 та 70/100, посилаючись на аналіз баз даних ІС «Податковий блок» та Архіву електронної звітності ЄРПН, за якими ТОВ «Нафтінвестгруп» протягом 2018-2019 років не придбавав бітум нафтовий дорожній в`язкий 60/90 та 70/100.

Зазначені обставини не можуть слугувати беззаперечним доказом нереальності операції ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» адже ГУ ДПС у Полтавській області проігноровані обставини наявності у ТОВ «Нафтінвестгруп» виробничих потужностей, орендованих за договором №25 від 19.02.2016 і використовуємих ТОВ «Нафтоінвестгруп» при виробництві бітуму нафтового дорожнього в`язкого марок 60/90 та 70/100/.

Так, відповідно до положень Технічних умов «Бітуми нафтові дорожні окислені» ТУ У 23.9-1:2017, розроблених Харківським Національним автомобільно-дорожнім університетом, погоджених Директором ДП «Харківський облавтодор», Харківською філією ДП «Укрдіппродор» - «Харківдіпрошлях», зареєстрованих за наслідками перевірки Мінекономрозвитку України 20.06.2017 №04725906/016783 ТОВ «Нафтінвестгруп» виготовляє бітуми нафтові дорожні, призначені для застосування як в`яжучий матеріал будівництва і ремонту конструктивних шарів дорожніх і аеродромних покриттів, за окислення залишків переробки нафти за допомогою колонного апарата. На підприємстві працюють три бітумника. В якості сировини підприємство використовує мазут, газовий конденсат. Газовий конденсат та мазут використовується як паливо для нагрівання мазуту до 230 250 градусів, з мазуту випарується зайва волога та в колонному апараті продувається киснем. В результаті цих реакцій виготовляється бітум нафтовий.

За умовами договору №25 від 19.02.2016 ТОВ «Нафтінвестгруп» користується орендованим майном, власником якого є ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», а саме: колонний апарат 18м3 1 одиниця, котли бітумні 30м3 3 одиниці, реакторна установка 14 м3 1 одиниця, сховище для зберігання 8100м3 1 одиниця для забезпечення виробничого процесу.

Таким чином відповідачем безпідставно надано перевагу даним баз даних ІС «Податковий блок» та Архіву електронної звітності ЄРПН, порівняно із письмовими доказами, наданими ТОВ «БАЗИС РЕЄСТР» в ході проведення планової документальної виїзної перевірки.

Вказаним спростовується твердження ГУ ДПС у Полтавській області про відсутність у ТОВ «Нафтінвестгруп» матеріально-технічних та технологічних можливостей, а саме, відсутність власних чи орендованих виробничих потужностей, що унеможливлює самостійне виготовлення бітуму.

Окрім вказаного, відповідачем зазначалось про відсутність документів, що засвідчують відповідність продукції (паспорти якості/сертифікати відповідності) ТОВ «Нафтінвестгруп» як виробника бітуму марок 60/90 та 70/100.

З матеріалів справи вбачається про наявність та надання ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» відповідачеві в ході проведення перевірки паспортів якості на товар - бітум нафтовий дорожній в`язкий марки 60/90 та 70/100, сертифікату відповідності №UA056GG/00111-19 ТОВ «Нафтінвестгруп» - виробника бітуму нафтового в`язкого дорожнього БНД70/100 за ДСТУ 4044.

За своєю суттю сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, а призначені лише для підтвердження якості товару, а тому наявність чи відсутність останніх може свідчити лише про дотримання чи порушення правил сертифікації товарів, що не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

Суд зазначає, що відповідно до положень Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абзац перший пункту 198.6 статті 198 ПК). Господарські операції з придбання товарів (послуг), суми ПДВ за якими відносяться до податкового кредиту, повинні бути підтверджені відповідними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. Сертифікат відповідності товару до таких документів не відноситься. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в ЄРПН.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування. При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, так само, як помилки у їх оформленні, не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо інші дані засвідчують зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю, тобто є фактичний рух активів.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 826/7704/16, від 17.04.2018 у справі №820/475/17.

Також наведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм статті 198 ПК у подібних правовідносинах, зокрема в постановах від 12.06.2018 у справі №802/1155/17 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі №2а-102/09 від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 18.11.2019 у справі №808/3356/1 у справі №500/2733/18, від 22.03.2021 у справі №440/545/1 19.06.2018 у справі №826/7704/16, від 17.04.2018 у справі №820/475/17.

За умови подання платником податків належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані господарські операції певного виду, та підтвердження суми ПДВ податковими накладними, зареєстрованими відповідно до вимог статті 201 ПК, задекларовані платником податків дані податкового обліку вважаються підтвердженими (правомірними), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Зокрема відповідач вказує, що у ТОВ «Нафтінвестгруп» відсутнє придбання електро- водопостачання, вогнегасників, послуг охорони, засобів індивідуального захисту працівників (спецодягу, рукавиць, взуття, окулярів, респіраторів). Також відсутнє придбання послуг відповідних органів на проведення періодичних, сертифікаційних випробувань продукції, що передбачено Технічними умовами. Крім того, ТОВ «Нафтінвестгруп» не є платником екологічного податку, що сплачується з фактичних обсягів різних викидів, скидів, розміщення відходів у довкіллі.

Але ні в акті перевірки, ні в ході розгляду справи ГУ ДПС у Полтавській області не довів зв`язку вказаних обставин із нереальністю господарської операції з придбання товару ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» у ТОВ «Нафтінвестгруп».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постановах від 12.06.2018 у справі №826/11879/ 13-а, від у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі № 2а-1484/12/1370, від 23.05.2018 у справі № 2а-102/09/0770, від 08.05.2018 у справі № 815/3526/17, від 10.09.2018 у справі №826/8016/13-а, від 10.09.2018 у справі №826/25442/15, від 11.09.2018 у справі №810/2677/17, від 04.02.2020 у справі №826/3729/15Ю саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків, відсутність за місцезнаходження не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутсорсингу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Таких висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 30.01.2018 у справі №2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 у справах №826/7704/16, ід 08.05.2018 у справі №815/3526/17, від 08.05.2018 у справі №814/937/15, від 12.06.2018 у справі №802/1155/17-а.

Суд вважає такою, що не стосується предмету розгляду даної справи, інформацію про кримінальне провадження №0000034, відкрите за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 КК України, щодо посадових осіб «ТОВ Нафтінвестгруп» як на підставу для винесення спірних рішень, оскільки суду не надано доказів, які б свідчили про невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності. Вказана справа порушена в 2016 році і стосується періоду здійснення господарської діяльності за період 2015 2016 роки, що не охоплені періодом перевірки. Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача, не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

На підтвердження виконання умов Договору позивач надав суду копії Договору та специфікацію до нього; видаткові накладні № 6 від 15.05.2019 року, № 13 від 03.06.2019 року, № 18 від 06.07.2019 року, № 19 від 08.07.2019 року, № 20 від 09.07.2019 року, № 21 від 10.07.2019 року, № 28 від 25.07.2019 року, № 27 від 25.07.2019 року, №32 від 05.08.2019 року, № 35 від 12.08.2019 року, № 36 від 13.08.2019 року, № 38 від 16.08.2019 року, № 39 від 16.08.2019 року, № 45 від 23.08.2019 року; товарно транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів; акти надання послуг; паспорти якості; податкові накладні № 5 від 15.05.2019 року, № 1 від 03.06.2019 року, № 2 від 06.07.2019 року, № 3 від 08.07.2019 року, № 5 від 09.07.2019 року, № 6 від 10.07.2019 року, № 12 від 25.07.2019 року, № 11 від 25.07.2019 року, № 1 від 05.08.2019 року, № 4 від 12.08.2019 року, № 5 від 13.08.2019 року, № 7 від 16.08.2019 року, № 8 від 16.08.2019 року, № 10 від 23.08.2019 року; оборотно - сальдові відомості по рахунку 281; /том 1, а.с. 134-215; том2, а.с. 1-140/.

Розрахунок між ТОВ «Нафтінвестгруп» та ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» проведений в безготівковій формі шляхом перерахування коштів, що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями /том 2, а.с. 103-197/.

Суми ПДВ за податковими накладними включені позивачем до складу податкового кредиту звітних періодів.

Дослідивши копії податкових накладних, суд встановив, що вони оформлені у відповідності до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Зауваження відповідача щодо змісту та форми податкових накладних в акті перевірки та у відзиві на позовну заяву відсутні.

Також контролюючим органом не спростовано того, що на момент складення згаданих вище податкових накладних контрагент позивача мав статус платника податку на додану вартість та був зареєстрованим як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Надані до матеріалів справи копії первинних документів підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ «Нафтінвестгруп» товару та є підставою для віднесення спірних сум ПДВ до складу податкового кредиту відповідного періоду. Товар використаний позивачем у господарській діяльності для подальшої реалізації, що не заперечується відповідачем.

Враховуючи викладені обставини, з наданих позивачем первинних документів встановлено, що діяльність позивача відповідає умовам укладених договорів, свідчить про наявність господарських цілей при здійсненні господарських операцій з метою отримання прибутку.

Суд зазначає, що у наданих позивачем до матеріалів справи документах наявні необхідні реквізити, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Таким чином, на підставі наведених доказів, суд дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими та іншими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану підприємства, що підтверджує наявність руху його активів.

Контрагент позивача під час здійснення господарської операції та складення первинних документів був зареєстрований як юридична особа, на момент проведення фінансово-господарських операцій був платником податків, а тому мав право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

Крім того, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Зважаючи на підтвердження позивачем фактів отримання товарів, їх оприбуткування та використання у власній господарській діяльності, суд вважає доведеною реальність спірних господарських операцій.

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Європейський суд з прав людини, розглянувши справу «Інтерсплав проти України», вказав на те, що коли державні органи володіють буд інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Суд зазначає, що платник податків, в даному випадку позивач не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни свого контрагента, тим більше по ланцюгу постачання, та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.

При цьому суд відмічає, що обов`язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальником товарів (послуг) по ланцюгу.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

Суд зазначає, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок фіскального органу про порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, ст. 46, абзацу «а» підпункту 14.1.13, підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.191, підпункту 14.1.231, пункту 14.1, статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134,пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України здійснено при помилковому розумінні норм діючого законодавства України та фактичних обставин справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування, не довів правомірності власних рішень, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «БАЗИС-РЕЄСТР» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЗИС-РЕЄСТР" (вул. С. Петлюри, 13, офіс, 36, м. Полтава, 36039; ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 1 від 23.09.2021 року, № 1 від 23.09.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БАЗИС-РЕЄСТР" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 22 700,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15 листопада 2023 року.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва