Справа № 380/16768/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 380/16768/22 пров. № А/857/14217/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача 1: Онищак М.П.

представника відповідача 2: Стужук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі № 380/16768/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м.Львові, Державного бюро розслідувань про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій,

суддя в 1-й інстанції Грень Н.М.

час ухвалення рішення 12 год. 50 хв.

місце ухвалення рішення м. Львів

дата складання повного тексту рішення 28.07.2023

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі ТУ ДБР у м. Львові, відповідач-1) Державного бюро розслідувань (далі ДБР, відповідач-2), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Державного бюро розслідувань, щодо незатвердження штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 15 від 18 січня 2017 року з врахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України № 89 від 02 лютого 2022 року;

- зобов`язати Державне бюро розслідувань привести штатний розпис Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, у відповідність до постанови Кабінету Міністрів України № 15 від 18 січня 2017 року з врахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №89 від 02 лютого 2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, щодо невиплати під час звільнення ОСОБА_1 , грошової компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, на користь ОСОБА_1 різницю між посадовим окладом, розрахованим згідно п. 7 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та постанови Кабінету Міністрів України № 15 від 18 січня 2017 року з врахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України № 89 від 02 лютого 2022 року, та фактично встановленим і виплаченим окладом за період з 20 липня 2022 року по 20 жовтня 2022 року в сумі 6 300 (шість тисяч триста) гривень;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, на користь ОСОБА_1 виплату за час затримки по день фактичного розрахунку з моменту звільнення з посади головного спеціаліста (з інформаційних технологій) Відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, в порядку ст. 117 Кодексу законів про працю України на розсуд суду;

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, на користь ОСОБА_1 компенсацію за 19 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік в сумі 42579,22 грн (сорок дві тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять гривень дванадцять дві копійки);

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, на користь ОСОБА_1 компенсацію за 6 днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік в сумі 15027,96 грн. (п`ятнадцять тисяч двадцять сім гривень дев`яносто шість копійок).

- стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, на користь ОСОБА_1 виплату за час затримки по день фактичного розрахунку з моменту звільнення з посади старшого слідчого Другого слідчого відділу (із дислокацією у місті Луцьк) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, в порядку ст. 117 Кодексу законів про працю України - на розсуд суду.

На обгрунтування позовних вимог зазначив, що 14.10.2022 року наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові № 74-ос відповідно до пунктів 2 та 5 частини третьої статті 13 «Про Державне бюро розслідувань», частини другої та третьої статті 86, статті 89 Закону України «Про державну службу», припинено державну службу та звільнено позивача з посади головного спеціаліста (з інформаційних технологій) Відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, з 20 жовтня 2022 року за угодою сторін. На момент звільнення позивача зі служби відповідач не виплатив йому компенсацію за невикористані відпустки за 2021 рік, а саме: щорічної основної відпустки у кількості 19 календарних днів та щорічної додаткової відпустки у кількості 6 календарних днів, що є порушенням конституційних прав позивача, трудового законодавства, інших законів України, які регулюють спірні правовідносини.

Також позивач зазначає, що під час його служби на посаді головного спеціаліста (з інформаційних технологій) Відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, з 20 липня 2022 року по 20 жовтня 2022 року, затверджений штатний розпис ТУ ДБР у м. Львові не відповідав постанові Кабінету Міністрів України № 15 від 18 січня 2017 року з врахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України № 89 від 02 лютого 2022 року, відтак ним недоотримано 6300,00 гривень. Крім того, позивач вважає, що у нього виникло право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік в загальній кількості 17 календарних днів.

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік в загальній кількості 17 календарних днів. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ТУ ДБР у м. Львові подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що для осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань чинне законодавство передбачає виплату компенсації виключно за відпустку, яка не використана в році звільнення. Наведене узгоджується з відповідними приписами Закону України «Про Національну поліцію», який передбачає відповідні соціальні гарантії для поліцейських і які за змістом частини другої статті 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» поширюються також на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань. Так, соціальний захист поліцейських передбачений розділом IX Закону України «Про Національну поліцію», а згідно з частиною десятою статті 93, яка розміщена у цьому розділі Закону, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Отже, як стосовно поліцейських, так і стосовно осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які користуються соціальними гарантіями, передбаченими для поліцейських, законодавство передбачає можливість виплати компенсації за невикористану відпустку виключно у році звільнення. Саме ці положення зазначених вище нормативно-правових актів є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тоді як позивач покликається на положення загального законодавства, яке не підлягає застосуванню. Оскільки у справі, яка розглядається, позивач звільнений з посади 15.07.2022 року, то відповідач не був зобов`язаний виплачувати йому компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2021 рік.

Відповідач - 2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що внаслідок неправильного застосування пункту 95 Положення № 743 суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та безпідставно задовольнив позовні вимоги в цій частині. Вважає, що доводи апеляційної скарги ТУ ДБР у м. Львові спростовують висновки суду першої інстанції і дають підстав вважати, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Просить за результатами розгляду, апеляційну скаргу ТУ ДБР у м. Львові задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі № 380/16768/22 в частині задоволення позовних вимог скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні таких вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити залишити без змін.

Позивач правом на подання відзиву не скористався, однак в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив. Вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу у Державному бюро розслідувань Територіального управління, розташованого у місті Львові.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Львові № 103-о/с від 01 березня 2021 року ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2 частини третьої статті 13, частини третьої статті 14, частини 3 статті 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 33 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року № 743, з 02 березня 2021 року призначено на посаду старшого слідчого Другого слідчого відділу (із дислокацією у місті Луцьк) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Львові № 116-ос/ДСК від 14 липня 2022 року ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2 частини третьої статті 13, частини третьої статті 14, частини 3 статті 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 33 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року № 743, звільнено у запас з 15 липня 2022 року за угодою сторін.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Львові № 64-ос від 19 липня 2022 року ОСОБА_1 відповідно до пунктів 2, 5 частини третьої статті 13, частини п`ятої статті 14, статті 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», статей 35, 46 Закону України «Про державну службу», частини п`ятої та сьомої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, з урахуванням вимог листа Державного бюро розслідувань від 26 травня 2022 року № 10-13-01-7679, призначено на посаду державної служби - головного спеціаліста (з інформаційних технологій) Відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові з 20 липня 2022 року до дня призначення на цю посаду державної служби переможця конкурсу, але не більше 12 (дванадцяти) місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, та встановлено посадовий оклад згідно зі штатним розписом у сумі 31800 гривень.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Львові № 74-ос від 14 жовтня 2022 року, відповідно до пунктів 2 та 5 частини третьої статті 13 «Про Державне бюро розслідувань», частини другої та третьої статті 86, статті 89 Закону України «Про державну службу», припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста (з інформаційних технологій) Відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, 20 жовтня 2022 року за угодою сторін.

Позивач стверджує, що при звільнені з Державного бюро розслідувань йому не виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік та додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік.

Вважаючи протиправною таку бездіяльність відповідача щодо нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2021рік позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав необгрунтованими доводи відповідача про те, що як стосовно поліцейських, так і стосовно осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які користуються соціальними гарантіями, передбаченими для поліцейських, законодавство передбачає можливість виплати компенсації за невикористану виключно у році звільнення відпустку.

Суд встановив, що позивач прийнятий на службу на посаду начальницького складу 02.03.2021, а відтак, повними місяцями служби є квітень грудень 2021 року (9 місяців). Відповідно, протягом 2021 року служби тривалість основної відпустки становить 23 дні (30 * 1/12 = 2,5; 2,5 * 9 = 22,5 = 23). Протягом 2021 року позивачу надавались частини щорічної основної відпустки загальною тривалість 6 днів, що не заперечується позивачем та підтверджується довідкою Відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Львові. Відтак, кількість невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік становить 17 днів.

Відтак, суд дійшов висновку, що при звільненні зі служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані за 2021 рік 17 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки. Однак відповідач протиправно не виплатив позивачу таку компенсацію при звільненні.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з такими та зазначає таке.

Закон України від 12 листопада 2015 року № 794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі Закон № 794-VIII) визначає правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань.

Згідно з частинами першою, другою статті 14 Закону № 794-VIII до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

За змістом положень частин п`ятої, шостої статті 14 Закону № 794-VIII трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону № 794-VIII держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 20 Закону № 794-VIII умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці державних службовців Державного бюро розслідувань повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням специфіки, інтенсивності та особливого характеру роботи, забезпечувати добір до Державного бюро розслідувань висококваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності, компенсувати фізичні та інтелектуальні затрати працівників.

На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

На підставі встановленого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Закон № 794-VIII не визначає умови надання, тривалість та порядок виплати компенсації у разі невикористання днів щорічних основних та додаткових відпусток особами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, а натомість передбачає, що такі особи користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Отже, до правовідносин, пов`язаних з соціальним захистом осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, застосуванню підлягають відповідні норми Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, судова колегія доходить висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, ухвалюючи 19 січня 2021 року постанову в справі № 160/10875/19.

Відтак, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача про те, що як стосовно поліцейських, так і стосовно осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які користуються соціальними гарантіями, передбаченими для поліцейських, законодавство передбачає можливість виплати компенсації за невикористану виключно у році звільнення відпустку.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як видно з матеріалів розглядуваної справи, позивач прийнятий на службу на посаду начальницького складу 02.03.2021, а відтак, повними місяцями служби є квітень грудень 2021 року (9 місяців). Відповідно, протягом 2021 року служби тривалість основної відпустки становить 23 дні (30 * 1/12 = 2,5; 2,5 * 9 = 22,5 = 23). Протягом 2021 року позивачу надавались частини щорічної основної відпустки загальною тривалість 6 днів, що не заперечується позивачем та підтверджується довідкою Відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Львові. Відтак, кількість невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік становить 17 днів.

Таким чином, при звільненні зі служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані за 2021 рік 17 календарних дні щорічної основної оплачуваної відпустки. Однак відповідач протиправно не виплатив позивачу таку компенсацію при звільненні.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до переконання, про протиправність бездіяльності Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік в загальній кількості 17 календарних днів та наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі № 380/16768/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 14 листопада 2023 року