Справа № 600/3092/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Чернівці Справа № 600/3092/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди,

У С Т А Н О В И В:

Департамент патрульної поліції звернувся до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди в сумі 262888 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків завдав позивачу матеріальні збитки у розмірі 262888 грн відповідно до висновку експертного дослідження №79 від 23.09.2019 року. Позивач вважає, що відповідачем було пошкоджено службовий автомобіль внаслідок порушення правил дорожнього руху, з його вини як заподіювача шкоди, встановлено наявність шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а тому наявні всі підстави для задоволення позову Департаменту патрульної поліції в повному розмірі та стягнення відповідних коштів.

Ухвалою суду від 09 червня 2023 року заяву Департаменту патрульної поліції про поновлення строків звернення до суду задоволено, поновлено такий строк та прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше; встановлено строки для подання до суду заяв по суті справи.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача, вказану у позові та яка міститься у Єдиному державному демографічному реєстрі, а саме: АДРЕСА_1 , було відправлено ухвалу від 09 червня 2023 року.

Однак конверти з такою ухвалою повернулися на адресу суду із зазначенням причини невручення - «адресат відсутній за вказаною адресою».

Частиною одинадцятою статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, зокрема, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, своїм правом подати, у встановлений судом строк, відзив на позовну заяву не скористався.

Клопотань про розгляд справи за участю учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13 серпня 2018 року по 19 січня 2022 року проходив в службу в управлінні патрульної поліції в Чернівецькій області.

Наказом Департаменту патрульної поліції №1621 від 24 грудня 2018 року забезпечено відрядження до відділу організації несення служби в місті Ковель УПП у Волинській області ДПП з 24 грудня 2018 року по 22 січня 2019 року з УПП в Чернівецькій області капрала поліції ОСОБА_1 .

02 січня 2019 року начальником відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП затверджено розстановку сил та засобів взводу №1 роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП з 07:00 год 02.01.2019 року до 19:00 год 02.01.2019 року, згідно якого ОСОБА_1 заступив на стаціонарний пост Явір (а) (СП Вишнів).

Згідно журналу виїздів і повернення транспортних засобів в автогосподарствах і гаражах органів внутрішніх справ ІНВ №1588, 02 січня 2019 року ОСОБА_1 виїхав на транспортному засобі ISUZU д.н.з НОМЕР_1 о 7 год. 30 хв.

02 січня 2019 року о 16 год. 25 хв. на автодорозі М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» 498км+820м, керуючи оперативним автомобілем марки «ISUZU D-MAX» державний номерний знак НОМЕР_2 із увімкненим синім проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом, не дотримався бокового інтервалу та допустив зіткнення з металевим (відбійником), в ході чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за статтею 124 КУпАП.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.04.2019 року у справі №725/239/19, яка набрала законної сили 04.04.2019, провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Належний Департаменту патрульний автомобіль «ISUZU D-MAX», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження. Згідно висновку експертного дослідження від 23.09.2019 року №79 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 262888 грн.

18 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача із претензією, в якій просив добровільно відшкодувати завдану майнову шкоду.

Оскільки станом на час звернення до суду позивач не відшкодував збитки, завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIIІ (далі Закон №580-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга статті 19 Закону №580-VIII).

Згідно частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 60 Закону №580-VIII).

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною третьою статті 1 Закону України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 N 2337-VIII передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про національну поліцію", зокрема, зобов`язує поліцейського берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів.

03.10.2019 Верховної Радою України прийнято Закон України №160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон №160-IX у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким визначені підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №160-IX дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

За приписами пункту 4 статті 1 Закон №160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №160-IX пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Частиною другою статті 3 Закону №160-IX передбачено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (стаття 4 Закону №160-IX).

Особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність (частина перша статті 5 Закону №160-IX).

Згідно з частиною першою статті 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Згідно частини першої статті 8 Закону №160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (частина друга статті 8 Закону №160-IX).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (частина третя статті 8 Закону №160-IX).

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (частина четверта статті 8 Закону №160-IX).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (частина друга статті 10 Закону №160-IX).

Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування (частина четверта статті 10 Закону №160-IX).

У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (частина перша статті 12 Закону №160-IX).

Наведені норми в сукупності передбачають алгоритм дій, який повинен вчинити уповноважена особа військової частини, установи, організації, закладу, якій завдано шкоду, з метою отримання відшкодування такої завданої шкоди.

Так, першочерговим кроком у випадку завдання шкоди підприємству, установі, організації згідно приписів частини другої статті 8 Закону №160-IX, є призначення розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Однак, Департаментом патрульної поліції не надано до суду доказів, які б підтверджували призначення розслідування для визначення шкоди, завданої діями ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні і докази видання позивачем наказу, передбаченого у статті 14 Закону №160-IX, про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності (щодо відшкодування шкоди у розмірі 262888 грн).

До позову також не надано доказів проведення аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або ж рішення суду, якими встановлено причини завдання шкоди, її розмір та винна особа, і які згідно частини четвертої статті 8 Закону №160-IX виключають необхідність проведення розслідування для визначення встановлення всіх обставин завдання шкоди та винної особи.

Суд також зауважує, що постанова Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.04.2019 року винесена відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, не є тим рішенням суду в розумінні частини четвертої статті 8 Закону №160-IX, яким встановлено причини завдання шкоди, її розмір та винна особа.

Так, згідно вказаної постанови від 04.04.2019 року провадження по адміністративній справі щодо ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

В мотивувальній частині даної постанови зазначено: «суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня ознака вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а тому й відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. ОСОБА_1 виконував свої службові обов?язки у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, за яких така небезпека не могла бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Але оскільки на час розгляду адміністративної справи закінчились строки, передбачені статтею 38 КУпАП про накладення адміністративного стягнення то провадження по справі підлягає закриттю».

Отже, постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.04.2019 року, яка набрала законної сили, констатовано про відсутність вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 02 січня 2019 року.

Позивачем також не надано жодного доказу щодо підписання відповідачем письмового зобов`язання про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого керуючись частиною першою статті 6 Закону №160-IX ОСОБА_1 несе матеріальну відповідальність у повному розмірі у випадку встановлення факту завданої з його вини шкоди.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що відповідачем було пошкоджено службовий автомобіль внаслідок його протиправної поведінки з його вини, як заподіювача шкоди, з наявною шкодою та причинним зв`язком між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, адже такі не підтвердженні відповідними доказами.

Вина відповідача в завданні матеріальної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, є недоведеними, оскільки, на переконання суду, не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку що Департаментом патрульної поліції не доведено наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 262888 грн, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено наявність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 15 листопада 2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач Департамент патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, 03048, ); відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя О.П. Лелюк