Справа № 640/31106/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Управління поліції охорони в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління поліції охорони в м. Києві, у якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року;

- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на одноразову грошову допомогу, встановлену для працівників міліції, оскільки в період проходження служби в органах внутрішніх справ він був залучений до робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 01.09.1987 по 01.02.1988 на посаді міліціонера-водія Прип`ятського МВВС УВС Київського обласного виконавчого комітету по охороні об`єктів міста Порип`ять, внаслідок чого, позивачеві у квітні 2018 року було встановлено другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності: захворювання, пов`язано з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задвооленні позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_2 .

Позивач є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 22.06.2018.

Також позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 22.05.2018.

Як вбачається з матеріалів справи позивач в період з 23.02.1976 по 187.03.2005 проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно з довідкою управління внутрішніх справ МВС УРСР, позивач був безпосередньо зайнятий на роботах, по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у період з вересня 1987 року по січень 1988 року.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0967956 від 24.04.2018 згідно якої позивач є особою з інвалідністю ІІ групи захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з копією довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, відповідно до якої позивачеві встановлено ступінь втрати працездатності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі - 70%.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2019 у справі №826/10832/18 визнано протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в місті Києві щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України у 15-денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту), висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги разом з підтвердними документами, які додані до заяви ОСОБА_1 ; зобов`язано Управління поліції охорони в місті Києві прийняти та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 та Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707, ОСОБА_1 .

Листом від 20.03.2020 №29/43/К-6/43/29-3/04/2020 Управління поліції охорони в м. Києві повідомило Позивача, що на виконання вимог постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 28.01.2020 ВП №61060374 з виконання виконавчого листа №826/10832/18 від 20.12.2019, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва було направлено заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги були надіслані до Міністерства внутрішніх справ на розгляд та прийняття рішення.

Однак, відповідач листом №8555/15-2020 від 14.03.2020 повідомив третю особу, що перевіркою матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 встановлено, що у довідці МСЕК відсутній діагноз, за яким встановлена інвалідність, а діагноз, зазначений у постанові військово-лікарської комісії «гіпертонічна хвороба І ст.», який пов`язаний з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не відповідає встановленій групі інвалідності; окремі копії документів не завірені належним чином.

Крім того, у листі відповідача вказано, що пунктом 5 Порядку встановлено, що за наявності в працівника міліції права на отримання одночасно одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про міліцію», та встановлених іншими законами компенсаційної виплати або одноразової грошової допомоги, виплата проводиться з однієї з підстав за вибором особи.

Листом Управління поліції охорони в м. Києві від 28.04.2020 №К-8/43/29/05/04-2020 вказано, що оскільки Національна поліція України повноважень на прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні ОГД, затвердження висновків відповідно до Порядку, не має, матеріали, надіслані до Національної поліції України на вимогу МВС України, повертаються без розгляду.

14.05.2021 ОСОБА_1 подано повторно заяву (рапорт) після усунення недоліків, які зазначені у листі МВС України №8555/15-2020 від 14.03.2020, до якої було долучено довідку від 12.05.2021 №07/35-4174, яка підтверджує те, що одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров`ю, як інваліду II групи внаслідок Чорнобильської катастрофи із числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕЧ, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач не отримував.

Крім того, 02.06.2021 позивачем до заяви (рапорта) від 14.05.2021 долучено лист Спеціалізованої кардіологічної МСЕК №2 в якому вказано, що причинний зв`язок інвалідності встановлено на підставі постанови ВЛК від 05.02.2018 № 6/18, де зазначене захворювання гіпертонічна хвороба І ст. пов`язана з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС призвела до розвитку інфаркту міокарда і відповідно ГХ III (згідно діючої класифікації), що відображено в п. 12 Виписки з огляду акту медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0967956 від 24.04.2018.

Третя особа листом від 17.08.2021 №К-5/4329/03/04-2021 повідомила, що УПО в м. Києві листом від 08.07.2021 №2185/43/29/3/01-2021 у черговий раз було направлено на адресу МВС України матеріали щодо призначення ОГД. Листом МВС України від 11.08.2021 №37039/15-2021 матеріали повернуті без виконання із наданням зауважень.

У листі МВС України від 11.08.2021 №37039/15-2021К відповідач звертає увагу на те, що зазначення події, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги, у висновку УПО в м. Києві не відповідає умовам підпункту 2 пункту 3 Порядку №850 та доданим документам; долучений до матеріалів акт про нещасний випадок за формою, змістом та оформленням не відповідає вимогам Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27.12.2002 №1346 (зареєстровано в Мін`юсті 31.01.2003 за №83/7404), як передбачено пунктом 7 Порядку№850; не додано інформацію про наявність чи відсутність попередніх оглядів МСЕК заявника з установленням ступеня втрати професійної працездатності без установлення інвалідності, а також раніше виплачених сум страхових виплат та одноразової грошової допомоги, яка необхідна згідно з умовами пункту 4 Порядку №850. Крім того, відповідач вважає, що не є належним органом, який повинен здійснювати виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи, а розгляд поданих документів має здійснювати Національна поліція України.

Не погоджуючись із вищевказаною відповіддю відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Міністерством внутрішніх справ України неодноразово допущено протиправні дії щодо повернення матеріалів позивача без прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу, враховуючи вищевикладене, суд вирішив визнати протиправними дії відповідача та зобовязав вчинити дії.

Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання ст. 23 Закону України «Про міліцію» постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року затверджено Порядок № 850.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п. 2 Порядку № 850).

Згідно пункту 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (набрав чинності 07.11.2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Разом з тим, за змістом п. 15 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Колегія суддів зазначає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" і таке право, як вірно зазначено судом першої інстанції, встановлене в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2019 у справі №826/10832/18.

З матеріалів справи вбачається, що третій особі та позивачу повернуто на доопрацювання матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу з тих підстав, що зазначення події, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги, у висновку УПО в м. Києві не відповідає умовам підпункту 2 пункту 3 Порядку №850 та доданим документам; долучений до матеріалів акт про нещасний випадок за формою, змістом та оформленням не відповідає вимогам Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27.12.2002 №1346 (зареєстровано в Мін`юсті 31.01.2003 за №83/7404), як передбачено пунктом 7 Порядку№850; не додано інформацію про наявність чи відсутність попередніх оглядів МСЕК заявника з установленням ступеня втрати професійної працездатності без установлення інвалідності, а також раніше виплачених сум страхових виплат та одноразової грошової допомоги, яка необхідна згідно з умовами пункту 4 Порядку №850.

Однак, вказані посилання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, вичерпним переліком випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначеному у пункті 14 Порядку № 850 ця обставина не передбачена.

Отже, позивач має право на призначення одноразової грошової допомоги.

У відповідності до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що відповідачем не зроблено.

Неодноразове повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги не передбачено Порядком №850 та суперечить зазначеним вище нормам матеріального права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №822/1579/17.

Верховний Суд у вказаному рішенні вказав, що після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги.

При цьому, вирішувати питання щодо наявності чи відсутності підстав для виплати грошової допомоги уповноважено МВС.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 11.12.2019 у справі №822/2690/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86274880) та від 19.02.2020 у справі №822/909/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСП - 87712058).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В розумінні п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

За вказаних обставин колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови у прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності є дата, визначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16 та від 13 лютого 2018 року у справі № 806/845/16.

З матеріалів справи вбачається, що Міністерством внутрішніх справ України неодноразово допущено протиправні дії щодо повернення матеріалів позивача без прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Колегія суддів, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що відповідач неодноразово повертав матеріали третій особі та листом відмовив позивачу в призначені одноразової грошової допомоги, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що апеляційній скарзі позивачкою зазначено норми права, при цьому не зазначено, що саме порушено судом першої інстанції під час прийняття рішення.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма