Справа № 440/12091/23
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/12091/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якій просив:

- визнати противоправними та скасувати рішення № 77 від 06.07.2023 Головного управління Пенсійного фонду у Закарпатській області, рішення № 77 від 18.07.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 18.07.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 09.04.1984 по 01.02.2002;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи з 29.06.2023 з дня подачі заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірними рішеннями позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстав недостатності страхового стажу, при цьому до страхового стажу не зараховано періоди за трудовою книжкою з 09.04.1984 по 01.02.2002, оскільки у трудовій книжці неправильно зазначена дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а зміни не завірені належним чином, разом з тим у трудовій книжці на першій сторінці чітко записана дата народження позивача, а саме, 1963 р. 22.05., а не 22.06.1963, а запис 11 від 01.02.2002 у трудовій книжці про звільнення його з роботи не скасований, не змінений, а тому підстави для не зарахування до трудового стажу позивача періодів роботи з 09.04.1984 по 01.02.2002 відсутні. Крім того, факт звільнення позивача з роботи з 01.02.2002 за власним бажанням відповідно до наказу № 2 від 01.02.2002 підтверджується Архівною довідкою № 01-13/92 від 2023 р., виданою Комунальною установою «Трудовий архів Новосанжарської селищної ради».

2. Стислий зміст заперечень відповідачів

У відзиві на позовну заяву /а.с. 73 - 75/ представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що за наслідками розгляду заяви позивача від 29.06.2023 рішенням № 77 від 06.07.2023 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж роботи заявника становить 16 років 03 місяці 10 днів з необхідних 30 років, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому Управлінням згідно трудової книжки НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано період роботи з 09.04.1984 по 01.02.2002, оскільки дата наказу не відповідає даті звільнення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Стосовно позовних вимог про зобов`язання зарахувати до стажу період роботи з 09.04.1984 по 01.02.2002 та призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію, зауважував, що такі вимоги є втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у відзиві на позовну заяву /а.с. 79 - 80/ також позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, вказуючи, що рішенням № 77 від 18.07.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, оскільки позивач не набув необхідного страхового стажу. Період роботи за трудовою книжкою з 09.04.1984 по 01.02.2002 не зараховано до страхового стажу позивача з огляду на те, що у трудовій книжці не вірно зазначена дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зміни не завірені належним чином, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорта останнього НОМЕР_2 /а.с. 8/.

29.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Кобеляцького об`єднаного управління ПФУ із заявою за призначенням/перерахунком пенсії від 29.06.2023, в якій просив призначити пенсію за віком /а.с. 61 - 62/.

До заяви додано, зокрема: трудову книжку колгоспника НОМЕР_1 /а.с. 45 - 48/, архівні довідки № 01-13/93 від 23.03.2023, № 01-13/14 від 19.01.2023, видані Комунальною установою «Трудовий архів Новосанжарської селищної ради» /а.с. 50, 53/, довідку Полтавського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 29.05.2023 /а.с. 51/, картку фізичної особи-платника податків /а.с. 52/, довідку ГУ ДПС у Полтавській області від 12.05.2023 № 2208/АП/16-31-74 /а.с. 55/.

Вказана заява з документами прийнята Управлінням 29.06.2023 і зареєстрована за № 966, про що свідчить розписка-повідомлення /а.с. 63/.

Заяву ОСОБА_1 від 29.06.2023 за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким прийнято рішення від 06.07.2023 № 77 /а.с. 70/.

Зазначеним рішенням відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно з п. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. У рішенні вказано, що необхідний страховий стаж становить 30 років, страховий стаж заявника становить 16 років 3 місяці 10 днів, для визначення права стаж становить 16 років 9 місяців 11 днів. За доданими документами згідно трудової книжки НОМЕР_1 до страхового стажу не зараховано період роботи з 09.04.1984 по 01.02.2002, оскільки дата наказу не відповідає даті звільнення з роботи, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудової книжки.

11.07.2023 ОСОБА_1 повторно звернувся до Кобеляцького об`єднаного управління ПФУ із заявою за призначенням/перерахунком пенсії від 11.07.2023, в якій просив призначити пенсію за віком /а.с. 114/, до якої додано ті ж документи, що і до заяви від 29.06.2023, а також додатково архівну довідку від 23.03.2023 № 01-13/92 /а.с. 120/.

Вказана заява з документами прийнята Управлінням 11.07.2023 і зареєстрована за № 1005, про що свідчить розписка-повідомлення /а.с. 115/.

Заяву ОСОБА_1 від 11.07.2023 за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області, яким прийнято рішення від 18.07.2023 № 77 /а.с. 122/.

Вказаним рішенням відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу. у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж становить 30 років, страховий стаж заявника становить 16 років 03 місяці 10 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди за трудовою книжкою з 09.04.1984 по 01.02.2002, оскільки у трудовій книжці заявника не вірно зазначена дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зміни не завірені належним чином, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993. Для зарахування зазначеного періоду необхідно надати уточнюючу довідку, видану організацією на підставі первинних документів за період роботи.

Позивач, вважаючи протиправними рішення № 77 від 06.07.2023 Головного управління Пенсійного фонду у Закарпатській області, рішення № 77 від 18.07.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За змістом частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (п. 1).

В силу приписів частини 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За приписами частини 4 статті 26 Закону №1058-IV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частин 1, 4 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом №1058-IV діяв Закон України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Статтею 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (частини 1, 2).

Згідно з пунктом а) частини 3 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 1 - 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Системний аналіз викладених вище правових норм свідчить про те, що право на призначення пенсії за віком з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-IV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, інші документи необхідні для підтвердження трудового стажу лише за відсутності трудової книжки або у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 досяг віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Закарпатській області № 77 від 06.07.2023 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 77 від 18.07.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Обидва рішення містять посилання на те, що страховий стаж позивача становить 16 років 3 місяці 10 днів, при цьому за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 09.04.1984 по 01.02.2002.

Підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 09.04.1984 по 01.02.2002 згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Закарпатській області № 77 від 06.07.2023 послугувала невідповідність дати наказу даті звільнення з роботи, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудової книжки.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 77 від 18.07.2023 до страхового стажу позивача не зараховані періоди за трудовою книжкою з 09.04.1984 по 01.02.2002, оскільки у трудовій книжці заявника не вірно зазначена дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зміни не завірені належним чином, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Надаючи правову оцінку рішенням, які є предметом спору у справі, суд виходить з таких міркувань.

Із трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 № НОМЕР_3 /а.с. 10 - 11/ слідує, що 09.04.1984 позивач був прийнятий слюсарем з ремонту і техобслуговування автомобілей другого розряду у Виробниче об`єднання транспорту «Полтаватранссільгосптехніка», з 01.04.1986 переведений водієм третього класу. Виробниче об`єднання транспорту «Полтаватранссільгосптехніка» неодноразово змінювало найменування та з 01.02.1994 мало назву КП «Нові Санжари Агротранс».

01.02.2002 позивач звільнений з КП «Нові Санжари Агротранс» по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, про що внесено запис № 11 до трудової книжки. При цьому у графі трудової книжки «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» зазначено наказ № 2 від 1.02.03 р /а.с. 11/.

Отже, дата запису про звільнення позивача не відповідає даті видачі наказу, на підставі якого внесено запис про звільнення.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (далі Інструкція № 58, у редакції, чинній на час внесення до трудової книжки позивача запису № 11 від 01.02.2002 про звільнення) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Водночас суд враховує, що Інструкція №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Таким чином законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

У свою чергу відповідно до частини третьої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, орган Пенсійного фонду, виявивши, що поданих позивачем документів для призначення пенсії було недостатньо у зв`язку із невідповідністю дати запису про звільнення даті наказу про звільнення, мав усі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку тощо.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Крім того, суд зазначає, що згідно з пунктом 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів, видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7).

Водночас розписка-повідомлення, якою засвідчено прийняття і реєстрацію заяви позивача про призначення пенсії від 29.06.2023 /а.с. 63/, не містила перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії.

Суд наголошує, що позивач на дату звернення до органу Пенсійного фонду мав архівну довідку від 23.03.2023 № 01-13/92, видану Комунальною установою «Трудовий архів Новосанжарської селищної ради» /а.с. 120, зворот/, якою підтверджено, що згідно з наказом № 2 від 01 лютого 2002 року по колективному підприємству «Нові Санжари Агротранс» ОСОБА_1 звільнений з роботи 01 лютого 2002 року по ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, відтак за умов належного виконання повноважень органами Пенсійного фонду позивач мав би можливість додати таку довідку за необхідності на підтвердження трудового стажу.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що запис № 11 про звільнення позивача 01.02.2002 не містить виправлень, не визнаний недійсним, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не мало підстав для не врахування стажу роботи позивача з 09.04.1984 по 01.02.2002.

Суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У цьому випадку, орган Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинен діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці в частині заповнення відповідних граф.

Отже, не врахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області стажу роботи позивача з 09.04.1984 по 01.02.2002, підтвердженого записами у трудовій книжці, з посиланням на невідповідність дати наказу даті звільнення з роботи, є необґрунтованим.

Зважаючи на те, що органом Пенсійного фонду не заперечується наявність у позивача стажу 16 років 3 місяці 10 днів, при цьому безпідставно не враховано стаж роботи з 09.04.1984 по 01.02.2002, тобто більше 17 років, суд констатує, що страховий стаж позивача становить більше 30 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду у Закарпатській області № 77 від 06.07.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу є необґрунтованим, а відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Стосовно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 77 від 18.07.2023, яким відмовлено у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з тим, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди за трудовою книжкою з 09.04.1984 по 01.02.2002, оскільки у трудовій книжці заявника не вірно зазначена дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), то суд звертає увагу на те, що трудова книжка колгоспника № НОМЕР_3 ОСОБА_1 заповнена 26.12.1980 українською і російською мовами /а.с. 10 -11/, що відповідало вимогам пункту 9 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників».

Сторінка 1 трудової книжки позивача, яка заповнена російською мовою, містить відомості про дату народження позивача « 1963 р.н. 22.05», що відповідає даті народження позивача згідно з паспортом. Вказаній сторінці відповідає сторінка 41, заповнена українською мовою, яка також містить відомості про дату народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому стиль написання цифри « 5» може створити уявлення про те, що написано цифру « 6», разом з тим, не дає підстав для однозначного висновку про те, що дата народження позивача зазначена як « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Таким чином, суд констатує, що трудова книжка позивача № НОМЕР_3 містить правильні відомості щодо дати народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на наявність невірної дати народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у трудовій книжці та неврахування у зв`язку з цим стажу роботи позивача з 09.04.1984 по 01.02.2002 є безпідставним.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 77 від 18.07.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з підстав недостатності страхового стажу не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнято без урахування фактичних обставин, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд виходить з такого.

Позивач досяг пенсійного віку 60 років. Пенсійним органом підтверджено наявність у позивача страхового стажу 16 років 3 місяців 10 днів, а тому з урахуванням періоду трудової діяльності позивача, який безпідставно не врахований відповідачами (з 09.04.1984 по 01.02.2002), страховий стаж позивача складає більше 30 років та є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Зважаючи на те, що позивач досяг пенсійного віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_3 , а із заявою про призначення пенсії первинно звернувся 29.06.2023, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, тому пенсія за віком має йому бути призначена з 23.05.2023.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що в ході розгляду справи підтверджено право позивача на призначення пенсії за віком, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (як орган, який первинно розглядав заяву позивача про призначення пенсії) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 09.04.1984 по 01.02.2002 та призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.05.2023.

При цьому суд зауважує, що призначення пенсії передбачає визначення її розміру, тобто нарахування, тому суд не вбачає підстав для додаткового зобов`язання відповідача здійснити нарахування пенсії.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії, то суд враховує, що відповідно до пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Отже, повноваження з виплати пенсії належать органу Пенсійного фонду за місцем фактичного проживання позивача, тобто Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області, та не належать до компетенції відповідача.

Тому позовні вимоги про зобов`язання здійснити виплату пенсії задоволенню не підлягають.

За викладених обставин позовні вимоги належить задовольнити частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у загальній сумі 2147,20 грн /а.с. 22, 29/.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправні рішення відповідачів, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів у повному розмірі .

Керуючись статтями 2, 3, 132, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (площа Народна, буд. 4,м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ) , Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області ( вул. Саєнка Андрія, буд. 10,м. Фастів, Київська область,08500, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Закарпатській області № 77 від 06.07.2023.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 77 від 18.07.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 09.04.1984 по 01.02.2002 та призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23.05.2023.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол