Справа № 140/2660/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 140/2660/22 пров. № А/857/10650/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року (ухвалене головуючою-суддею Димарчук Т.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м.Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2015, 2017 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без урахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення зокрема щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до норм Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХП від 20.12.1991 (далі - Закон №2011), Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 (далі - Інструкція №260, Наказ №260), без індексації грошового забезпечення, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013 рік з урахуванням у складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015, 2017 роки з урахуванням у складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 та 2018 рік, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2013-2017 роки не в розмірі місячного грошового забезпечення, без урахування щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, зокрема, щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до норм Закону №2011, Наказу №260, без індексації грошового забезпечення, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2013 рік з урахуванням в складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 40% місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2017 роки з урахуванням в складі щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум, визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 30.04.2014, з 01.12.2014 по 28.02.2015, з 01.01.2016 по 28.02.2018, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за вказаний період із встановленням січня 2008 року як базового місяця, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.05.2014 по 30.11.2014, з 01.03.2015 по 31.12.2015 без урахування січня 2008 року, як базового місяця, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.05.2014 по 30.11.2014, з 01.03.201 по 31.12.2015 із встановленням січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплачених сум, визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої ст.15 Закону №2011, без урахування загальної кількості повних років та індексації грошового забезпечення, зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 цього Закону в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі з якого вона обраховується загальної кількості повних років, за 28 років з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 Закону №2011 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі з якого вона обраховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 із встановленням січня 2008 року як базового місяця, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 із встановленням січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплачених сум, визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015, 2017 роки без урахування у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015, 2017 роки з урахуванням у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2017 роки без урахування у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та без індексації грошового забезпечення, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2017 роки з урахуванням у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум, визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 Закону №2011, без урахування у її складі індексації грошового забезпечення та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 цього Закону, з урахуванням у її складі індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Отже щомісячна додаткова грошова винагорода не може входити до складу матеріальної допомоги, оскільки відноситься до винагород. Також відповідач зазначив, що у жодному з нормативно-правових актів індексація не входить до складу грошового забезпечення, а отже не може входити до складу матеріальної допомоги. Зазначив, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Враховуючи той факт, що у військовій частині були відсутні фінансові ресурси для виплати індексації, тому і відсутні правові підстави щодо визнання дій відповідача по невиплаті індексації грошового забезпечення протиправними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та перебував на її фінансовому забезпеченні, відповідно відповідач здійснював нарахування та виплату грошового забезпечення, в тому числі провів розрахунок при звільненні позивача з лав ЗСУ.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) №6-РС від 18.09.2019 позивача було звільнено з військової служби в запас, а наказом командира в/ч за №198 від 05.10.2020 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 05.10.2020. Цим наказом позивачу виплачено одноразову допомогу при звільненні за 27 повних календарних років служби в сумі 213387,08 грн.

Згідно з інформацією про розміри та склад одноразових видів грошового забезпечення за 2014-2020 роки від 01.02.2022, позивачу була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, а саме : за 2014 рік у сумі 2751,63 грн, за 2015 рік у сумі 2751,63 грн, за 2017 рік у сумі 4982,75 грн, за 2019 рік у сумі 2145,68 грн, за 2020 рік у сумі 1020,00 грн. Крім того, позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення у період з 2014 по 2019 у загальному розмірі 72539,06 грн, а саме : за 2014 рік у сумі 2751,63 грн; за 2015 рік у сумі 2771,63 грн, за 2016 рік у сумі 5675,63 грн, за 2017 рік у сумі 5655,63 грн, за 2018 рік у сумі 10399,95 грн, за 2019 рік (нарахована у квітні 2019 року) - у сумі 15806,45 грн, за 2019 рік (нарахована у червні 2020 року) у сумі 15806,45 грн.

Згідно з розрахунком одноразової грошової допомоги при звільненні, позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 27 календарних років у розмірі 213387,08 грн (без урахування у її складі індексації грошового забезпечення).

З карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_2 за 2014-2020 роки та з довідки в/ч НОМЕР_1 про розміри нарахованої та виплаченої вбачається, що з січня 2014 року по квітень 2014 року індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась, а в подальшому виплачувалась у таких розмірах, а саме : у травні - 34,10 грн, у червні 75,52 грн, у липні 124,24 грн, у серпні 124,24 грн, у вересні 143,72 грн, у жовтні 143,72 грн, у листопаді 193,66 грн, у грудні 227,77 грн.

У 2015 році позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення у таких розмірах, а саме : у січні 195,77 грн, у лютому 195,77 грн, у березні 233,53 грн, у квітні 300,52 грн, у травні 443,02 грн, у червні 647,65 грн, у липні 684,19 грн, у серпні 684,19 грн, у вересні 748,35 грн, у жовтні 748,35 грн, у листопаді 748,35 грн, у грудні 748,35 грн.

З 01.01.2016 по 28.02.2018 позивачу індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

З довідки в/ч НОМЕР_1 вбачається, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивачу з січня 2014 року по лютий 2018 року здійснювалась відповідачем з урахуванням того, що базовим місяцем є грудень 2014 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2014 по 28.02.2018 є саме січень 2008 року, в якому постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - Постанова №1294) були встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців (а не грудень 2014 року, як зазначено у довідці в/ч НОМЕР_1 ). Суд дійшов висновку, що охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача протиправно порушені бездіяльністю в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2014 по 28.02.2018 із встановленням січня 2008 року як базового місяця. Суд також дійшов висновку, що обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про визнання протиправними дій в/ч НОМЕР_1 щодо здійснення позивачу розрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2014-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015, 2017 роки без урахування у їх складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації із зобов`язанням здійснити перерахунок та виплату вказаних сум, з урахуванням у їх складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України Про індексацію грошових доходів населення №1282-XII від 03.07. 1991 (далі - Закон №1282), Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до ст.1 Закону №1282, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до сформованої правової позиції Верховного Суду, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правова позиція стосовно систематичного та постійного характеру виплати індексації наведена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 по справі №638/9697/17, від 30.12.2020 по справі №359/8843/16-а, від 21.12.2021 по справі №820/3423/18.

Субсидіарне застосування норм Закону №1282, Порядку №1078 та Закону №2011 дає колегії суддів підстави дійти висновку, що індексація грошового забезпечення має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1-1 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до п.2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Провівши системний аналіз приведених вище норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою №1294 встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до цієї Постанови.

Таким чином, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2014 по 28.02.2018 є саме січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців, а не грудень 2014 року, як зазначено у довідці в/ч НОМЕР_1 .

У такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовців, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018, та наказу Міністерства оборони України №90 від 01.03.2018 Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Таким чином, з березня 2018 року при виплаті індексації грошового забезпечення базовим місяцем є березень 2018 року. В решті періоду базовий місяць повинен був залишатись незмінним, зокрема, січень 2008 року.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.01.2022 по справі №400/1118/21.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що порушене право позивача у даному випадку підлягає відновленню шляхом визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2014 по 28.02.2018 із встановленням січня 2008 року як базового місяця та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2014 по 28.02.2018 із встановленням січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплачених сум.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232), відповідно до ч.4 ст.2 якого, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.40 Закону №2232, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст,9 Закону №2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011 передбачено, що до складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно Постанови №1294, чинної на час виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (далі - Постанова №889), чинної на час виникнення спірних правовідносин, встановлювалась щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям ЗСУ (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) : з 01.04.2013 - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01.09.2013 - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01.01.2014 - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01.04.2014 - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 01.07.2014 - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до п.2 Постанови №889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На виконання Постанови №889, наказом Міністерства оборони України №550 від 24.10.2016 було затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям ЗСУ (далі - Інструкція), якою визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Відповідно до п.3 Інструкції, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Згідно п.5 Інструкції, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 8 Інструкції).

Згідно п.9 Інструкції, розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Питання віднесення щомісячної додаткової грошової винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №825/997/17. Приймаючи постанову від 10.11.2021 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що застосуванню підлягають норми Закону №2011 та Постанови №889, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Відповідно до п.33.1, 33.2 розділу ХХХІІІ Інструкції №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Згідно ч.1 ст.101 Закону №2011, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Частиною третьою статті 15 Закону №2011 передбачено, що військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до п.30.1, 30.3 розділу XXX Інструкції №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та грошова допомога для оздоровлення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно карток особового рахунку військовослужбовця за 2014-2018 роки, позивачу виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода.

Згідно інформації про розміри та склад матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2020 роки позивачу була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, а саме : за 2014 рік у сумі 2751,63 грн, за 2015 рік у сумі 2751,63 грн, за 2017 рік у сумі 4982,75 грн, за 2019 рік у сумі 2145,68 грн, за 2020 рік у сумі 1020,00 грн.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2014, 2015 та 2017 роках позивачу була виплачена без урахування у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення. У 2016, 2018 роках матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу не виплачувалася.

Крім того, позивачу була виплачена матеріальна допомога на за 2014 рік у сумі 2751,63 грн; за 2015 рік у сумі 2771,63 грн, за 2016 рік у сумі 5675,63 грн, за 2017 рік у сумі 5655,63 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що грошова допомога на оздоровлення у 2014-2017 роках та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2014, 2015 та у 2017 роках розрахована позивачу, виходячи з таких видів грошового забезпечення як посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань та премія.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що неврахування відповідачем при розрахунку допомоги для оздоровлення та допомоги для вирішення соціально побутових питань щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення призвело до отримання позивачем вказаних допомог у меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення даного позову.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2023 року по справі №140/2660/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук