Справа № 208/2627/23
Суддя: Похваліта С. М.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/2627/23
№ провадження 2-а/208/39/23
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: Головуючого, судді - Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання - Грищенко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Полк патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову посилається на те, що постановою інспектора ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Веретельник А.А. від 18.03.2023 р. серії ЕАС № 6695712 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративної правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення, є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Тому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАС № 6695712 від 18.03.2023 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення.

У судове засідання позивач не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі. Крім того до матеріалів справи долучено пояснення відповідно до яких позивач зазначає, що він рухався на автомобілі в потоці інших транспортних засобів, однак саме його транспортний засіб було зупинено працівниками поліції. До того ж контроль швидкості повинен відбуватись лише на місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відео фіксації (дорожній знак «5.70»), що обумовлено ч.2 ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» № 580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці, але дана місцевість таким знаком обладнання не була.

Окрім того, із залученої відповідачем фотографії неможливо встановити чи рухався транспортний засіб у межах населеного пункту, де діють обмеження швидкості руху, чи за межами населеного пункту.

Представник відповідача Нацентова О. в судове засідання не з`явилась надала відзив у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав надання неналежних та недопустимих доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, відповідно та при дотриманні норм матеріального і процесуального права, приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 18 березня 2023 року постановою інспектора ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Веретельник А.А. було винесено постанову серії ЕАС № 6695712 та ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративної правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_1 18 березня 2023 року о 08 год 33 хв. у м. Кривий Ріг на вул. Хотинській, 57, керуючи транспортним засобом «DAF XF», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 75 км/год, чим перевищив максимальну дозволену швидкість для руху на 25 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam 000659.6к475757, чим порушив п.12.4 ПДР України, порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год.)

Відповідно до частини першої статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

В якості доказу вчинення водієм зазначеного адміністративного правопорушення додано відеозапис TruCAM LTI20/20 №ТС000659.

Згідно з положеннями п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність відповідно до частини першої статті 122 КУпАП, є у тому числі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Підставою для прийняття спірної постанови було порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме: перевищення в населеному пункті швидкості руху транспортного засобу більше як на 25 км/год, тобто порушень вимог п.12.4 ПДР України.

Швидкість руху транспортного засобу було зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam 000659.6к475757.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/25558, виданого ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач швидкості руху транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000659 відповідає вимогам технічної документації. Свідоцтво чинне до 01.06.2023.

Відповідно до листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 №22-38/49 вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі. Алгоритм обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювання швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному та автоматичному режимах: + - 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + - 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII) встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (пункт 9 частини першої).

Стаття 40 Закону № 580-VIII регулює порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За змістом частини другої статті 40 Закону № 580-VIII інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Пунктом 3 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Указана норма передбачає можливість (що не є тотожним обов`язку) закріплення, монтування та розміщення технічних приладів та технічних засобів, передбачених пунктами 1 і 2 цієї частини, тобто не виключає можливість використання таких приладів та засобів в ручному режимі, законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі.

При цьому суд зазначає, що спосіб монтажу чи розміщення технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень у статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» не визначений. Наведена норма не зобов`язує, а дозволяє поліцейським закріплювати технічні прилади. Можливість використання техніки, яка належить іншим особам, взагалі не містить жодних вимог щодо її розташування, сертифікації, технічних характеристик.

За даними ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Отже, наведені позивачем доводи з приводу використання відповідачем лазерного вимірювача швидкості транспортного засобу TruCam LTI 20/20 і вимірювання швидкості руху, повино відбуватись лише на місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відео фіксації, є помилковими, оскільки законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі.

При цьому суд наголошує, що фіксування правопорушення проводилось не в автоматичному режимі.

Доводи позивача про відсутність доказів перевищення позивачем швидкості руху у межах населеного пункту спростовані фотознімками приладу TruCam. При цьому ці фотознімки є належними, достовірними та достатніми доказами у розумінні статей 73, 75, 76 КАС України, а твердження позивача про неналежність та недопустимість цих фотознімків як доказів через порушення порядку використання приладу, яким вимірювалась швидкість, є хибними з підстав, зазначених вище.

Разом з тим, позивач у позові вказує також на процедурні порушення під час прийняття оскарженої постанови. Так, за позицією позивача, постанову прийнято без з`ясування всіх обставин та пояснень.

Матеріали справи не містять відеозапису розгляду справи на місці вчинення правопорушення, а отже відповідачем не спростовано доводів позивача про недотримання процедури розгляду матеріалів адміністративного правопорушення визначеного нормами КУпАП.

Відповідно до частини п`ятої статті 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не наддасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Оскільки процедурні порушення, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності, та враховуючи ст. 77 КАС України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення вимог.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи що позивач щодо стягнення судового збору не звертався, судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст.71,77, 96, 139, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Полк патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області про визнання незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАС № 6695712 від 18.03.2023 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Апеляційна скарга на судове рішення у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Похваліта С. М.