Справа № 947/15395/23
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-а/947/176/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови

про накладення адміністративного стягнення

по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення

безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через представника адвоката Куля В.С. звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до інспектора патрульної поліції Сочаліна Ігоря Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6939282 від 05.05.2023 року.

В обґрунтування позову позивач стверджує, що оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки на перехресті або прилеглій територій, однак в даному випадку зупинка позивача не створювала перешкоди дорожньому руху або безпеці руху. У зв`язку з чим, позивач вважає, що з його боку не було здійснено жодного порушення ПДР. Позивач вказує, що інспектором патрульної поліції були грубо порушені законодавчі норми регламентуючі порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: не ознайомлено з інкримінованим правопорушенням; не ознайомлено належним чином з доказами підтверджуючими вчинення адміністративного правопорушення; пропозиція інспектора патрульної поліції ознайомитись з такими доказами на мобільному телефоні є незаконною; обмежено позивача у праві наданні пояснень і заперечень по справі; не ознайомлено з правами і обов`язками; обмежено у праві скористатись правовою допомогою, а саме послугами адвоката; з посиланням на те, що інспектором фактично одноособово здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення, за фактом чого ознайомлення позивача та вручено лише вже винесену постанову про притягнення його до відповідальності.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даною постановою.

Позовна заява скерована представником позивача в електронній формі через підсистему «Електронний суд» 17.05.2023 року та надійшла до суду 18.05.2023 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2023 року, адміністративну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 19.05.2023 року вказаний позов залишено без руху.

26.05.2023 року до суду надійшла заява від позивача на усунення недоліків поданої заяви, до якої надано позовну заяву в уточненій редакції пред`явлену до Департаменту патрульної поліції та докази на підтвердження скерування копії позовної заяви з доданими до неї додатками відповідачеві по справі. Вимоги та підстави позову уточненої редакції позову відповідають вищевикладеним судом вимогам і підставам позову.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29.05.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 27.06.2023 року о 12 год. 30 хв., з повідомленням сторін по справі.

Одночасно судом витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції належним чином завірену копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6939282 від 05.05.2023 року, копії письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських.

15.06.2023 року до суду від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, з додатками до нього на виконання вказаної ухвали суду, а саме копією оскаржуваною постанови та диском з відео фіксацією спірного правопорушення та розглядом справи про адміністративне правопорушення відносно позивача.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав необґрунтованості та безпідставності заявлених вимог, наявного факту скоєного адміністративного правопорушення та правомірності і законності оскаржуваної постанови.

Також, представником відповідача 15.06.2023 року надано до суду клопотання про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем процесуального строку на звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27.06.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 Куля Володимира Сергійовича про поновлення процесуального строку на звернення до суду з адміністративним позовом відмовлено. Клопотання представника відповідача Департаменту патрульної поліції про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду задоволено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишено без розгляду.

Позивач будучи незгодним з вказаною ухвалою суду 11.07.2023 року надав відповідну апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 26.06.2023 року скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

17.08.2023 року матеріали адміністративної справи №947/15395/23 надійшли до Київського районного суду міста Одеси та повернуті головуючому по справі 21.08.2023 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.08.2023 року продовжено розгляд справи за вказаним адміністративним розглядом в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

23.08.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів.

У судове засідання призначене на 14.11.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак 14.11.2023 року до суду від позивача надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляду справи за його відсутності.

Представник відповідача про підстави неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1, 3, 9 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Статтею 268 КАС України передбачено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Приймаючи належність повідомлених сторін по справі, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, строки розгляду справи, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 14.11.2023 року за відсутності сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи документів.

14.11.2023 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу про залишення клопотання представника позивача про витребування доказів, подане до суду 23.08.2023 року без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.05.2023 року інспектором патрульної поліції 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Сочаліним Ігорем Ігоровичем було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за наслідком чого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6939282, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 680,00 грн.

Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 05.05.2023 року о 10:33:59 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Mazda CХ-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по Валіховському провулку, 4, в місті Одесі, здійснив зупинку менше 10 метрів виїзду з прилеглої території, а саме на відстані 4м 10см., чим порушено п.15.9.и. ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.3 ст.122 КУпАП.

Як вбачається, позивач ОСОБА_1 будучи незгодним з вказаною постановою винесеною відносно нього, звернувся до суду з цим позовом 17.05.2023 року.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, з аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що особа відносно якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право на альтернативне оскарження такої постанови, а саме:

- шляхом звернення зі скаргою до органу, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення в порядку ст. 288 КУпАП;

- шляхом звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (КАС України), з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП).

Як вбачається, позивач будучи незгодним з винесеною стосовно нього постановою, обрав спосіб захисту свої прав та інтересів, шляхом звернення до районного у місті суду.

Судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов про скасування винесеної відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення, з порушенням десятиденного терміну передбаченого законодавством, який складає у два дні.

Згідно з ч. 1ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За змістом ч. 1ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Питання, пов`язані з оцінкою поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, неодноразово вирішувалось Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 27.05.2020 у справі №9901/546/19 висловлено правову позицію про те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Приймаючи висновки П`ятого апеляційного адміністративного суду викладені у постанові від 03.08.2022 року, на переконання суду порушення позивачем процесуального строку на звернення до суду у два дні, що є незначним, не може слугувати підставою для обмеження у доступі до суду та захисту своїх прав.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 03.04.2008).

Приймаючи вищевикладені положення законодавства та підстави та пропуск позивачем процесуального строку у два дні, суддя вважає, що з метою надання позивачеві доступу до суду, наявні підстави для поновлення позивачеві строку звернення до суду з даним позовом.

За наслідком викладеного, розгляд справи здійснюється у відповідності до вимог КАС України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР , ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Пунктом 15 ПДР України передбачені вимоги до правил зупинки і стоянки транспортних засобів.

Відповідно до пунктів 15.1 15.5 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Якщо дорога має бульвар або розділювальну смугу, зупинка і стоянка транспортних засобів біля них забороняються.

Транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Ставити транспортні засоби під кутом до краю проїзної частини дозволяється в місцях, де це не буде перешкоджати руху інших транспортних засобів.

Біля тротуарів або інших місць із пішохідним рухом ставити транспортні засоби під кутом дозволяється лише передньою частиною, а на підйомах - тільки задньою частиною.

Відповідно до пункту 15.9 ПДР, зупинка забороняється зокрема:

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідальність зокрема за порушення правил зупинки та стоянки передбачено ч.3 ст. 122 КУпАП, якою встановлено, що ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП , особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу..

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У постанові від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17 Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Приймаючи вищевикладене, суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є встановлення: наявності порушення позивачем вимог п.15.9.и ПДР України; дотримання встановленого законодавством порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення; наявність протиправної, винної (умисна або необережна) дії чи бездіяльності позивача, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається, під час розгляду справи, представник відповідача будучи незгодним заявленими позивачем вимогами, надавши до суду відзив на позовну заяву, надав у визначені процесуальні строки диск з відеофіксацію спірного правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Дослідивши вказаний диск та оглянувши відеофайли фіксації інспекторами патрульної поліції судом встановлено, що дійсно 05.05.2023 року ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Mazda CХ-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по Валіховському провулку, 4, в місті Одесі, під час чого здійснив зупинку транспортного засобу з увімкненням сигналу повороту праворуч не здійснюючи вихід з транспортного засобу. Після чого, позаду під час руху транспортний засіб патрульної поліції надав звуковий сигнал для проїзду прямо, за наслідком чого позивачем одразу було здійснено проїзд прямо до ближнього виїзду з прилеглої території, для проїзду автомобіля патрульної поліції з напрямком руху вулиці ліворуч. Встановлено, що після здійснених позивачем дій, інспектор патрульної поліції підійшовши до транспортного засобу позивача, назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, повідомив позивача, як водія автомобіля марки «Mazda CХ-9», реєстраційний номер НОМЕР_1 , про порушення правил п.15.9и. ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.3 ст.122 КУпАП, початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, перевірив документи позивача: посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Після чого інспектором патрульної поліції було здійснено вимір ділянку від зупиненого транспортного засобу позивача до прилеглої території виїзду, за наслідком чого складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, ознайомлено з нею позивача та надано для підпису і вручення копії. Однак, позивачем було наголошено інспектору патрульної поліції на незгоді з завершенням розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки він не розумів про здійснення такого розгляду. Його не було повідомлено про прав та обов`язки, а також позивач мав бажання скористатись правовою допомогою в особі адвоката, однак його було позбавлено на вчинення таких дій.

Вказані обставини зафіксовані на відео реєстратор, який був наявним в автомобілі екіпажу патрульної поліції та на одягу інспекторів патрульної поліції.

Також суд враховує, що оскаржувана постанова у відповідності до вимог ч.3 ст.283 КУпАП містить відомості про технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис події проступку, фіксацію відстані місця розташування транспортного засобу ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, через що висновки про описані обставини засновані на належних та допустимих доказах.

Будь-яких інших доказів матеріалів справи не містять.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи вищевказані обставини в цілому суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що порушення позивачем вимог п.15.9.и ПДР України є наявним, поряд з цим, судом одночасно враховується, що відповідна зупинка позивачем була вчинена під час вчинення дій з забезпечення безперешкодного руху транспортним засобам, зокрема автомобілю патрульної поліції під час вчинення руху, що свідчить про відсутність про умисну протиправну та винну дію позивача у порушенні ПДР України.

Однак, суд вважає безпідставними та необґрунтованими доводи позивача, що останнього не було повідомлено про скоєне правопорушення, та відсутності належних доказів фіксування скоєного правопорушення, що спростовується вищевказаними викладеними судом встановленими обставинами.

Крім того, положеннями ч.1 ст. 271 КУпАП визначено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України10 листопада 2015 р.за № 1408/27853 (далі Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Підпунктом 5 пункту 5 Розділу III Інструкції встановлено, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

За пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Згідно з пунктом 9 Розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Приймаючи викладене, суд зазначає, що як встановлено під час розгляду справи, інспектором патрульної поліції здійснивши дії з перевірки документів позивача та вчинення виміру ділянки, одноособово було винесену оскаржену постанову про накладення адміністративного правопорушення, після чого пред`явлено позивачеві, яким наголошувалось в свою чергу на бажанні та забезпеченні права на поданні клопотань, пояснень та скористатись юридичною допомогою адвоката.

Враховуючи, що винесенням постанови про накладення адміністративного стягнення безпосередньо завершується розгляд справи про адміністративне правопорушення, суд вважає доведеними доводи позивача, що під час розгляду спірної справи про адміністративне правопорушення відносно нього, інспектором патрульної поліції не було роз`яснено позивачеві про право: надати пояснення, заперечення, право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Також не роз`яснивши вказаних прав, інспектором патрульної поліції до завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, тобто до винесення оскаржуваної постанови, не було також забезпечено право позивача скористатись відповідною юридичною допомогою адвоката, про що в свою чергу наголошувалось позивачем.

Отже, у порушення вказаних положень, інспектором не надано можливість позивачу користуватись допомогою адвоката та не повідомлено про причини (підстави) неможливості залучення адвоката та перенесення розгляду справи на іншу дату.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі № 524/9827/16-а від 18 лютого 2020 року дійшов висновку, що невжиття поліцейським дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги тягне за собою закриття справи про адміністративне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові 11 грудня 2019 року у справі №545/2432/16-а.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що право на користування правової допомогою є правом особи, ані обов`язком, та під час розгляду спірної справи про адміністративне правопорушення позивач мав можливість скористатись правовою допомогою адвоката за допомогою засобів телефонного зв`язку чи іншим чином, оскільки судом достеменно встановлено, що інспектором патрульної поліції до закінчення розгляду справи про адміністративне правопорушення не повідомлялось позивача про його права, не з`ясовувалась думка позивача, не з`ясовувалось наявність пояснень чи клопотань, що не свідчить про встановлену законодавчу послідовність дій під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що б забезпечувало позивачеві розуміння про стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення та здійснення дій для щоб скористатись юридичною допомогою адвоката, приймаючи наявність такого бажання, що зафіксовано на поданих відео фіксаціях.

Поряд з цим, в силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справупро адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене в цілому, порушення прав позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, а постанову серії ЕАС №6939282 від 05.05.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, протиправною та підлягаючою скасуванню, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього підлягаючою закриттю.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Яв вбачається позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією №22595 від 17.05.2023 року.

Однак, суд зазначає, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287,288КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684,00 грн.

Приймаючи вищевикладене, за подання до суду позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення, приймаючи ставку судового збору визначену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17, тобто 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає сплаті судовий збір в сумі 536,80 грн.

Отже, позивачем за пред`явленим позовом було переплачено судовий збір.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір у належному розмірі що підлягав сплаті за пред`явлення відповідного позову, а саме в розмірі 536 гривень 80 копійок.

Одночасно суд зазначає, що позивач у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», не позбавлений права на звернення до суду з відповідним клопотанням про повернення судового збору у розмірі внесеному в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 7, 122, 213, 222, 251, 258, 276, 283 КпАП України, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 139, 242-246, 250-251, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з адміністративним позовом задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №69339282 від 05.05.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч.3 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.122 КпАП України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.