Справа № 120/12272/23
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 листопада 2023 р. Справа № 120/12272/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Чернюк Алли Юріївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Сивак Марії Миколаївни

представника позивача: Ониська Михайла Михайловича

представника відповідача: Олійник Лесі Олександрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСПЕРІС ТРЕЙД» до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Агропросперіс Трейд» до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2023 року. За результатами вказаної перевірки, відповідачем 17.05.2023 року складено акт №239/34-00-07-06/36328597, на підставі якого стосовно позивача винесено податкові повідомлення-рішення від 22.06.2023 року №6, 6, 6. Позивач вважає зазначені податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, тому з метою їх скасування звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення її недоліків.

У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 15.08.2023.

Ухвалою суду від 22.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 12.09.2023 о 11:00 год.

07.09.2023 від представника Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до суду надійшов відзив на позовну заяву згідного якого відповідач заперечив проти позову у повному обсязі, оскільки ФГ «Фільварок Гаврилюка» та ТОВ «Мега Менеджмент Проект» задекларовано податкові зобов`язання по взаємовідносинам з ТОВ «Агропросперіс Трейд» по яких не можливо підтвердити реальність проведення господарських операцій, а саме, у зазначених суб`єктів господарювання недостатньо земельних ділянок для вирощування обсягу реалізованої продукції. Такі висновки ґрунтуються на аналізі ЄРПН за період з 01.06.2022 по 28.02.2023 за яким розраховується кількість реалізованої с/г продукції, після цього кількість ділиться па середню врожайність по області, розраховується необхідна кількість землі і порівнюється із кількістю землі згідно податкової звітності.

На переконання представника відповідача, ФГ «Фільварок Гаврилюка» реалізовує продукцію невідомого походження (відсутнє джерело походження), що призвело до завищення суми податкового кредиту та до завищення суми від`ємного значення, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку.

Окрім того, відповідач зазначає, що надані ТОВ «Агропросперіс Трейд» первинні документи не підтверджені реальним рухом активів між позивачем та ТОВ «Мега Менеджмент Проект». Зважаючи на той факт, що первинні документи: податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, прибуткові накладні не відповідають фактичному руху (його відсутності в дійсності) активів, останні не можуть враховуватися в даних податкового обліку.

Водночас,

Окрім зазначеного, представник відповідача вважає, що позивачем протиправно не нараховано ПДВ по безоплатній передачі на користь ПРАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» та ТОВ «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» лушпиння соняшника, що призвело до прийняття податкового повідомлення рішення від 22.06.2023р. №6.

Враховуючи вищезазначене, відповідач встановив порушення позивачем податкового законодавства, а тому, вважає спірні податкові повідомлення-рішення обґрунтованими та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

17.10.2023 представником позивача подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

26.10.2023 представником відповідача подано клопотання, яке суд розцінює, як надання додаткових пояснень, які сторона просила врахувати під час розгляду справи.

Крім того, 26.10.2023 представником відповідача подано заяву, в якій вона просила закрити підготовче судове засідання та призначити розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 26.10.2023 закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Судове засідання у справі призначено на 07.11.2023.

У судовому засідання представник позивача надав свої пояснення та просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечувала в проти позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та оцінивши інші докази, судом встановлено наступне.

ТОВ «Агропросперіс Трейд» згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 18.03.2009 зареєстроване як юридична особа, місцезнаходження: вул. Келецька, 105, м. Вінниця, 21030, , взято на облік 20.03.2009, перебуває на обліку в Центральному МУ ДПС по роботі з ВПП.

Основний напрямок діяльності: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

На підставі наказу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з ВПП від 18.04.2023 №84 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Агропросперіс Трейд».

За результатом проведеної перевірки, контролюючим органом складено Акт №239/34-00-07-06/36328597 від 17.05.2023 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Агропросперіс Трейд» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету».

Згідно висновку акту перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2023 року, встановлено порушення ТОВ «Агропросперіс Трейд»:

- п.198.1, п. 198.2, п.198.3, ст. 198, п.200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню по рядку 20.2.1 на рахунок платника у банку на суму 1 238 850 грн.; - пп. «а», «б» п.185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст.198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду до рядку 21 на суму 858 700 грн.

Внаслідок чого, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 22.06.2023 №6 згідно з яким застосовано штраф у розмірі 3400 грн., за не реєстрацію податкових накладних;

- від 22.06.2023 №6, згідно з яким зменшено суму від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 858 700 грн;

- від 22.06.2023 №6, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування у розмірі 1 238 850 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 619 425 грн.

Позивач вважає, що зроблені у вказаному Акті висновки є помилковим, а тому вважає, що податкові повідомлення-рішення, складені на його основі, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно зі статтею 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 139.1.9 пунктом 139.1 статті 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За положеннями пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій із придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Водночас, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Судом встановлено, що податковим органом поставлено під сумнів та не підтверджено реальність вчинення господарських операцій у взаємовідносинах позивача із контрагентами ФГ «Фільварок-Гаврилюка» та ТОВ «Мега Менеджмент Проект».

Верховний Суд у постанові від 01 березня 2023 року №120/1010/20-а направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції у подібних правовідносинах вказав, що для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Досліджуючи реальність здійснення господарських операцій позивача із ФГ «Фільварок-Гаврилюка» судом встановлено наступне.

Між ФГ «Фільварок-Гаврилюка» (Постачальник) та ТОВ «Агропросперіс Трейд» (Покупець) було укладено Договір поставки №СН-АР-04609-К7D5 від 09 лютого 2023 року.

За умовами зазначених Договорів постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (сільськогосподарську продукцію) - соняшник некласний, врожаю 2022 року.

У відповідності до п. 2.3 Договору поставки товар поставляється на умовах поставки DAP франко елеватор: назва елеватора ТОВ «ЖМЕРИНСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» у відповідності із правилами «Інкотермс-2020».

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на підтвердження факту постачання соняшнику на виконання догорів поставки, до перевірки було надано видаткові накладні №2/02 від 09.02.2023, №3/02 від 09.02.2023 та №4/02 від 10.02.2023.

Факт постачання продукції також підтверджується Реєстром накладних за формою 3ХС-4 із зазначенням якості продукції: - №941 від 09.02.2023; - №940 від 09.02.2023; - №944 від 10.02.2023.

Перевезення продукції підтверджується наступними ТТН: 09/02-1, 09/02-3, 09/02-6, 09/02-8, 09/02-2, 09/02-7, 09/02-4, 09/02-10, 09/02-9, 09/02-5.

Оплата за відвантажену продукцію проведена ТОВ «Агропросперіс Трейд» згідно наступних платіжних доручень:

№№1250, 1251, 1252 від 15.02.2023, №1425 від 22.02.2023 та №№1452, 1453 від 23.02.2023.

За змістом п. 1.6. Договору укладеного між ТОВ «Агропросперіс Трейд» та ФГ «Фільварок-Гаврилюка» сторонами погоджено, постачальник, що є товаровиробником сільськогосподарської (с/г) продукції гарантує, що Товар, який є предметом цього Договору, є власно вирощеним Постачальником, на земельних ділянках, які перебувають у його власності або в користуванні (оренді, суборенді), права Постачальника на які зареєстровано у відповідності до норм Земельного кодексу України та Податкового кодексу України, нікому перед цим не відчужувався, і Покупець є першою особою, яка придбала цей Товар.

За змістом п. 1.6. Договору якщо Постачальник не є виробником Товару, то він гарантує, що Товар був безпосередньо придбаний у сільськогосподарського підприємства виробника (у розумінні п. 14.1.235.ст.14 Податкового кодексу України), та підтверджує це наданням документів, визначених п.5.17 цього Договору.

При цьому Постачальник гарантує, що Товар, який є предметом цього Договору, є власно вирощеним виробником, на земельних ділянках, які перебувають у його власності або в користуванні (оренді, суборенді), права на які зареєстровано за виробником у відповідності до норм Земельного кодексу України та Податкового кодексу України.

До переліку документів визначених у п. 5.17 Договору, у тому числі віднесено статистичну та податкову звітність з Єдиного податку.

На підтвердження того, що ФГ «Фільварок-Гаврилюка» є виробником реалізованої продукції, останнім було надано:

- Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур у 2022 році за формою 29-СГ (Жмеринське ОТГ);

- Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур у 2022 році за формою 29-СГ (Северинівське ОТГ);

- Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур у 2022 році за формою 29-СГ (Станіславчиська ОТГ);

- Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур у 2022 році за формою 29-СГ (Тиврівське ОТГ);

- Декларація платника Єдиного податку четвертої групи за 2022р. з Додатком 1 (відомості про наявність земельних ділянок);

- Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року за формою 4-СГ (Жмеринське ОТГ);

- Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року за формою 4-СГ (Северинівське ОТГ);

- Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року за формою 4-СГ (Станіславчиська ОТГ);

- Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року за формою 4-СГ (Тиврівське ОТГ).

Дослідивши реальність здійснення господарських операцій позивача із ТОВ «Мега Менеджмент Проект» судом встановлено наступне.

Передумовою щодо виникнення взаємовідносин між ТОВ «Агропросперіс Трейд» та ТОВ «Мега Менеджмент Проект» слугує укладений сторонами Договір поставки №СН-АР-04028-F8L2 від 20 грудня 2022 року.

За змістом п. 1.1. Договору поставки, ТОВ «Мега Менеджмент Проект» як постачальник зобов`язується поставити, ТОВ «Агропросперіс Трейд» прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, а саме соняшник некласний, врожаю 2022 року.

У відповідності до п. 2.3 Договору поставки товар поставляється на умовах поставки FCA франко перевізник: назва місця поставки ТОВ «Олам Білоцерківський Елеватор» у відповідності із правилами «Інкотермс-2020».

Факт постачання товару підтверджується видатковими накладними: №17 від 01.02.2023; №18 від 02.02.2023; №21 від 02.02.2023; №22 від 03.02.2023; №23 від 06.02.2023; №24 від 07.02.2023 та №25 від 07.02.2023.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, оплата за відвантажений товар була проведене платіжними дорученнями №№1120, 1121, 1162, 1163, 1164 від 10.02.2023, №1170 від 13.02.2023, №1440 від 23.02.2023, №№1468, 1469 від 24.02.2023 та №1509 від 27.02.2023.

Водночас, перевезення продукції підтверджується ТТН: № 01 від 01.02.2023, № 02 від 01.02.2023, № 04 від 01.02.2023, № 03 від 03.02.2023, №06 від 02.02.2023, №02 від 02.02.2023, №08 від 02.02.2023, №09 від 02.02.2023, №07 від 02.02.2023, №03 від 03.02.2023, №4 від 03.02.2023, №05 від 03.02.2023, №08 від 06.02.2023, №0702 від 07.02.2023, №05 від 08.02.2023, №04 від 07.02.2023, №01 від 07.02.2023, №2 від 07.02.2023, №03 від 07.02.2023

За змістом п. 1.6. Договору укладеного між ТОВ «Агропросперіс Трейд» та ТОВ «Мега Менеджмент Проект» сторонами погоджено, постачальник, що є товаровиробником сільськогосподарської (с/г) продукції гарантує, що Товар, який є предметом цього Договору, є власно вирощеним Постачальником, на земельних ділянках, які перебувають у його власності або в користуванні (оренді, суборенді), права Постачальника на які зареєстровано у відповідності до норм Земельного кодексу України та Податкового кодексу України, нікому перед цим не відчужувався, і Покупець є першою особою, яка придбала цей Товар.

За змістом п. 1.6. Договору якщо Постачальник не є виробником Товару, то він гарантує, що Товар був безпосередньо придбаний у сільськогосподарського підприємства виробника (у розумінні п. 14.1.235.ст.14 Податкового кодексу України), та підтверджує це наданням документів, визначених п.5.17 цього Договору.

При цьому Постачальник гарантує, що Товар, який є предметом цього Договору, є власно вирощеним виробником, на земельних ділянках, які перебувають у його власності або в користуванні (оренді, суборенді), права на які зареєстровано за виробником у відповідності до норм Земельного кодексу України та Податкового кодексу України.

До переліку документів визначених у п. 5.17 Договору, у тому числі віднесено статистичну та податкову звітність з Єдиного податку.

Отже, на підтвердження того, що ТОВ «Мега Менеджмент Проект» є виробником реалізованої продукції, останнім було надано звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур станом на 01 грудня 2022 за формою 37-СГ та звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 за формою 4- СГ.

Отже, проведені господарські операції ТОВ "Агропросперіс Трейд" з ФГ «Фільварок-Гаврилюка» та ТОВ «Мега Менеджмент Проект» належним чином відображені у бухгалтерському, податковому обліку, звітності та вказує на реальний рух активів, що господарська операція відбулась фактично за наявності волевиявлення сторін щодо її здійснення та відповідності дійсному економічному змісту.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо недостатності в контрагентів земельних ділянок для вирощування обсягу реалізованої продукції та реалізації ними продукції невідомого походження, суд зазначає наступне.

У відповідності до пп. 14.1.60. п. 14.1 ст. 14 ПК України, єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

В свою чергу, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Положення про Державну податкову службу України затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227).

Відповідно ТОВ «Агропросперіс Трейд» не може через Єдиний реєстр податкових накладних перевірити інформацію щодо реалізації ФГ «Фільварок-Гаврилюка» та ТОВ «Мега Менеджмент Проект» соняшнику протягом 2022 року, оскільки немає доступу до реєстру адже не входить до структури ДПС.

Тобто, перед початком взаємовідносин з ФГ «Фільварок-Гаврилюка» ТОВ «Мега Менеджмент Проект» та позивач перевірив наявність виробничих потужностей у вигляді земель сільгосппризначення та перевірив у статистичній звітності чи дійсно у 2022 році постачальники сіяли та вирощували соняшник. Відповідно, це ті джерела інформації, які ТОВ «Агропросперіс Трейд» як покупець має можливість отримати та перевірити по контрагенту.

З врахуванням наведеного, наявність належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, ТТН, проведення розрахунків за відвантажену продукцію свідчить про те, що взаємовідносини по поставці соняшнику відбулись в дійсності.

В той час, перевірка вказаних обставин виходить за межі доказування в цій справі.

Предметом доказування у справі є виключно реальність здійснених операцій із поставки соняшника, а не порядок оформлення користування транспортними засобами з боку перевізника.

Відповідач не надав доказів на підтвердження об`єктивної відсутності можливостей у ФГ «Фільварок-Гаврилюка» та ТОВ «Мега Менеджмент Проект» здійснення господарських операцій, або ж відсутності у нього можливостей залучити третіх осіб до виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем.

Водночас, суду не надано доказів того, що податковий орган відповідно до положень пункту 73.5 статті 73 ПК України, з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірки позивача, здійснював зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків чи хоча б робив спробу здійснити таку звірку.

Суд, зауважує, що позивачем дотримано вимоги щодо належної обачності позивача при виборі контрагентів. А саме позивачем перевірено, що вказані контрагенти на момент співпраці з позивачем були, і на сьогоднішній день є належним чином зареєстрованими юридичними особами, зареєстровані платниками ПДВ, в єдиному державному реєстрі судових рішень не мали записів, щодо кримінальних проваджень відносно них, їх не внесено до Єдиного реєстру боржників, в ЄДРПОУ не має записів про відкриті, але не виконані виконавчі провадження щодо контрагентів, немає записів про наявність податкового боргу контрагентів.

В той же час, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства. Тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Платник податків має вживати заходи щодо з`ясування загальнодоступної інформації про потенційних контрагентів для запобігання ведення господарської діяльності з особами, чия діяльність має очевидні ознаки недобросовісності чи протиправності.

Позивач не уповноважений та не зобов`язаний збирати у потенційних контрагентів їх податкову звітність, паспорти, довідки про присвоєння податкових номерів тощо, адже позивач не може перевірити її достовірність без первинної документації та персональних документів працівників такого контрагента, а якщо буде збирати персональні дані працівників своїх контрагентів, то позивач мав би відводити для цього окрему одиницю в штатному розписі, щоб зберігати та аналізувати відділи кадрів своїх контрагентів. Тим самим, збирання податкової звітності контрагентів було б суто формальністю, адже перевірити її достовірність позивач не міг би.

В даному випадку позивач вчинив всіх можливих заходів для з`ясування добросовісності контрагентів як платників податків, адже позивач перед прийняттям рішення щодо укладення договорів з вказаними контрагентами перевірив, що контрагенти не тільки зареєстровані як платники ПДВ, але й не мають податкового боргу, що виключає його відповідальність навіть у випадку подальшого з`ясування порушення вказаними контрагентами вимог законодавства.

Висновки перевірки стосовно відсутності реального здійснення господарських операцій позивача із відповідним контрагентом, яких податковий орган дійшов виключно в результаті аналізу інформації, що наявна в інформаційно-аналітичних базах податкового органу відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не знайшли свого підтвердження в межах розгляду даної справи, адже реальність відповідних операцій підтверджується наданими позивачем первинними документами.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення у справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21) також підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Так само Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що посилання контролюючого органу на аналіз зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації не є допустимим доказом у розумінні процесуального закону.

У Постанові від 18.03.2021р. у справі № 822/2562/16 Верховний Суд наголошував, що визначальним для вирішення даної категорії справ є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, і таке дослідження має бути здійснено на підставі первинних документів, які мають бути належним чином оформлені, в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення таких операцій і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Податковим органом не спростовано, що внаслідок проведення спірних господарських операцій позивач мав намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, не підтверджено, що позивач не прагнув отримати вигоду виключно переважно за рахунок відшкодування з державного бюджету ПДВ (безпідставного формування податкового кредиту). Відповідачем не доведено неотримання позивачем товару, як і не надано доказів визнання судом недійсним правочину, укладеного позивачем з його контрагентами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 816/5040/14, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податку від дотримання податкової дисципліни його контрагентами-постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податку (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Висновок Верховного Суду, викладений, зокрема в постановах від 17 квітня 2018 року у справі №826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі №816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №140/1845/19 категоричний: відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Таким чином, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. Аналогічна правова позиція висловлена 10 листопада 2020 року Верховним Судом в рамках справи №440/3779/18, касаційне провадження №К/9901/23882/19.

У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 у справі №803/2094/15, від 20 грудня 2018 року у справі №815/4992/16.

Як встановлено судом, належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем не надано, а відсутність трудових ресурсів, не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Таким чином, надані представником позивача документи, на переконання суду, в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій, які мали місце між позивачем та контрагентами (ФГ «Фільварок-Гаврилюка» та ТОВ «Мега Менеджмент Проект»), а тому податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.06.2023 року №6 є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.06.2023 року № 6 та підставам його прийняття, суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення слугували висновки акту переперевірки №239/34-00-07-06/36328597 від 17.05.2023, згідно яких встановлено порушення позивачем пп. «а», «б» п.185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст.198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду до рядку 21 на суму 858 700 грн.

Як вже встановлено судом, видами господарської діяльності позивача є: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (основний); 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.64 Оброблення насіння для відтворення; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 77.31 Надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 52.10 Складське господарство; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 52.24 Транспортне оброблення вантажів; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого 71.20 Технічні випробування та дослідження; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів.

Як зазначає позивач, у товариства відсутні виробничі потужності для переробки соняшнику, тому ним було укладено Договори на переробку соняшнику на давальницьких умовах: - з ПРАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» укладено Договір №184/ПР від 16 вересня 2022;

- з ТОВ «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» укладено Договір №18722 від 25 липня 2022р.

У відповідності до п. 2.1.Дговорів Замовник ТОВ «Агропросперіс Трейд» зобов`язується поставити Виконавцю (ПРАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» та ТОВ «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН») Сировину у строки та на умовах, визначених у Договорі та додатках до нього; оплатити Виконавцеві надані послуги по переробці Сировини та інші послуги, які можуть виникнути у технологічному процесі.

Крім того, Замовник зобов`язується здійснити вибірку Продукції у строки та на умовах, зазначених у Договорі.

Сторони також визначили, що під Продукцією у відповідності до п.1.3 Договорів розуміється Олія, Шрот та Фуз олійний, які отримані в результаті переробки Сировини та підлягають передачі Замовнику.

Факт переробки соняшнику та отримання ТОВ «Агропросперіс Трейд» продукції у вигляді Олії, Шроту та Фузу олійного, які отримані в результаті переробки Сировини податковим органом не заперечується.

Втім, як стверджує податковий орган в акті перевірки, оскільки після кожної партії переробки виникала ще й певна кількість відходів з урахуванням норм сортності та відходів, у вигляді лушпиння в загальній кількості 1626,21 т., яке ТОВ «Агропросперіс Трейд» як замовнику переробки не було повернуто від ПРАТ "Чернівецький олійно-жировий комбінат" та ТОВ "ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН" (33776336) вважається, що лушпиння використано не у господарській діяльності ТОВ «Агропросперіс Трейд».

Відповідно податковим органом зроблено висновок, що згідно пп. «а», «б» п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України таке неповернення лушпиння соняшнику є об`єктом оподаткування ПДВ, як за операцією з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до ст. 186 Податкового кодексу розташоване на митній території України.

Однак, дані висновки спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що між сторонами було укладено Договори з ПРАТ «Чернівецький олійно-жировий комбінат» (№184/ПР від 16.09.2022) та ТОВ «ДІ ЕНД АЙ ЕВОЛЮШН» (№18722 від 25.07.2022) на надання послуг із переробки насіння соняшнику Підприємства на давальницьких умовах.

Так, згідно з п.14.1.41 та 14.1.134 Податкового кодексу України давальницька сировина - сировина, матеріали, напівфабрикати, комплектуючі вироби, енергоносії, що є власністю одного суб`єкта господарювання (замовника) і передаються іншому суб`єкту господарювання (виробнику) для виробництва готової продукції, з подальшим переданням або поверненням такої продукції або її частини їх власникові або за його дорученням іншій особі. Операція з давальницькою сировиною - операція з переробки (обробки, збагачення чи використання) давальницької сировини (незалежно від кількості замовників і виконавців, а також етапів (операцій)) з метою одержання готової продукції за відповідну плату.

Статтею 1 Закону України «Про операції з давальницькою сировиною у зовнішньоекономічних відносинах» визначено, що готова продукція - продукція (товар), вироблена з використанням давальницької сировини (крім тієї частини, що використовується для проведення розрахунків за її переробку) і визначена як кінцева у контракті між замовником і виконавцем.

Згідно з ДСТУ 2960-94 «Організація промислового виробництва. Основні поняття.

Терміни та визначення» готова продукція промислова продукція, яка закінчена виробництвом, укомплектована, відповідає вимогам стандартів і технічних умов, має документ, що засвідчує її якість, та призначена для збуту за межі підприємства.

Отже метою операції з давальницької переробки є саме одержання готовою продукції, тобто певних матеріальних об`єктів, що мають економічну цінність, відповідають певним вимогам і можуть бути реалізовані за плату.

Згідно з п.2.1 Договорів на переробку соняшнику на давальницьких умовах (надалі Договір) його предметом є виготовлення Виконавцем Продукції із сировини Замовника, а згідно з п.1.3 зазначеного Договору, продукція олія, шрот та фуз олійний.

Згідно з Класифікатором відходів ДК 005-96 лушпиння соняшникове віднесено до відходів за кодом 1541.2.9.02.

Незалежно від технології видобування масла із ядра насіння соняшника, відділене ще на першому етапі сміття та лузга видаляється і в подальшу переробку вже не направляється, а є відходами, що підлягають утилізації.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ПсБО та МСФЗ передбачено відображення в обліку та балансі лише активів та пасивів. При цьому активами є ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Норми виходу готової продукції чітко зафіксовано Сторонами в договорі на переробку. Відходи ж, які утворюються в процесі виробництва, не мають економічної цінності для замовника і не можуть бути ним реалізовані і Підприємство не замовляє переробнику виготовлення відходів.

Згідно умов договору на переробку чітко зафіксовано, що відходи, утворені в процесі переробки, утилізуються переробником самостійно і плата за таку утилізацію включена у вартість переробки.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що у відповідності до статті 1 Закону України "Про відходи" відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Також слід зауважити, що у відповідності до пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Постачанням товарів у відповідності до 14.1.191. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу

України будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

У відповідності до пп. «а» п. 185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.

З наведених норм ПК України вбачається, що мова йде саме про товар, а не відходи (у даному випадку лушпиння).

Окрім того, Наказом Міністерства аграрної політики України від 11 вересня 2009 року №656 затверджено Порядок обліку сировини, матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі (далі Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку даний порядок встановлює організацію та ведення первинного обліку олійно-жировими підприємствами, їх структурними підрозділами, іншими виробництвами незалежно від форм власності і господарювання, що здійснюють переробку олійної і жирової сировини та виробляють олію, маргаринову продукцію, майонез та соуси з використанням олій, миловарну продукцію та інші види олійно-жирової продукції.

У Додатку 27 до Порядку наведена форма Виробничого звіту олієзаводу (Форма 23), що складається за результатами переробляння олійної культури і відображає повну інформацію щодо кількісних та якісних показників сировини та отриманої готової продукції, в тому числі, кількісні показники виходу: олії, шроту (макухи), лушпиння, сировинні втрати.

Пунктом 2.25 Порядку зазначено, що терміни «загальні втрати», «втрати олії в шроті (макусі) лушпинні» буквально не відповідають цим поняттям. Втрати олії в шроті (макусі), втрати олії в лушпинні є тією частиною олії, яка не витягується (а не втрачається) з насіння. До втрат як таких належать невраховані втрати. «Сировинні втрати» показують зміну ваги насіння за рахунок зменшення вмісту сміття і вологи в процесі виробництва. Наведені терміни міцно ввійшли в практику олійно-жирової галузі, і тому, незважаючи на їх умовність, вони зберігаються і в цьому Порядку.

Таким чином, сировинні втрати є тією частиною сировини і матеріалів, яка безповоротно втрачається в процесі отримання цільового продукту.

Приписами пункту 12.8. Порядку встановлено, що облік давальницької сировини в складах і у виробництві здійснюється в тому самому порядку, що і облік купованої (власної) сировини. Витрати давальницької сировини на виробництво визначаються з урахуванням природного убутку, втрат, відходів, передбачених технічними умовами і іншими нормативними документами, а також з урахуванням утворення фузів.

При прийомі, зберіганні та переробці сировина повинна відповідати певним критеріям, а саме не повинна бути більшою чи нижчою показників, зазначених в ДСТУ (вологість, домішки, засміченість), в результаті чого можуть бути надані відповідні послуги по доробленню сировини до даних показників.

Отже, величина технологічних відходів і втрат обумовлена технічним рівнем технологічного обладнання та якісними характеристиками матеріальних ресурсів.

Тобто, при здійсненні виробничого процесу переробки давальницької сировини існують й інші втрати, які не можуть контролюватись позивачем та пов`язані виключно з виробничим процесом перероблення сировини.

Як встановлено судом, виробничі втрати, що виникли в процесі переробки насіння соняшника на готову продукцію, знаходяться в гранично допустимих межах, визначених договорами на переробку давальницької сировини насіння соняшника та специфікаціями до них.

Разом з тим, відповідно до абз. а п.п. 14.1.13 п. 14.1. ст. 14 ПК України, безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів.

Згідно із п.п. 14.1.244 п. 14.1. ст. 14 ПК України, товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Таким чином, лушпиння соняшнику, що виникло під час переробки сировини є відходами виробництва та не належить до товару, що може бути переданий в т.ч. на безоплатній основі у розумінні ст. 14 ПК України.

Отже, судом встановлено відсутність доказів, які б підтверджували проведення позивачем господарських операцій із безоплатної передачі товару (лушпиння соняшника), а тому в даному випадку у позивача відсутній обов`язок складання податкових накладних та їх реєстрації.

Окрім того, утилізація вищезазначених відходів підтверджуються Актом ПрАТ «Вінницький ОЖК» від лютого 2023 (т. ІІІ а.с. 84), з якого вбачається, що ПрАТ «Вінницький ОЖК» в лютому 2023 року здійснював перероблення насіння соняшнику на потужностях олійно екстракційного виробництва (ОЕВ). Отримане під час технологічного процесу шеретування лушпиння соняшнику в кількості 6040,698 т., передавалося з ОЕВ на котельню комбінату для спалювання (утилізації).

Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання про відсутність у діях позивача порушень податкового законодавства, визначених Актом перевірки від 17.05.2023 року №239/34-00-07-06/36328597, на підставі висновків якого відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 22.06.2023 року № 6, а тому таке податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.06.2023 року № 6, суд зазначає наступне.

Як зазначалося судом, перевіркою встановлено, що ТОВ «Агропросперіс Трейд» на порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України не складено податкову накладну, відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та не зареєстровано її у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну по лушпинню соняшника.

Однак, податковим органом не враховано, що у відповідності до п. 120-1.2 статті 120- 1 ПК України передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації.

Отже, на переконання суду, застосування штрафних санкцій з підстав визначених ст. 1201 Податкового кодексу України, є передчасним, оскільки обов`язок щодо складання та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у платника податку виникне за наслідками розгляду справи у судовому порядку, коли суд встановить, що дійсно при наявності об`єкта оподаткування ПДВ, платник не здійснив реєстрацію відповідних податкових накладних по реалізації лушпиння соняшнику.

Оскільки суд прийшов до переконання про протиправність податкового повідомлення-рішення від 22.06.2023 року № 6, скасуванню підлягає й податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.06.2023 року № 6.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

У контексті оцінки доводів сторін, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 22.06.2023 року №6, 6, 6.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСПЕРІС ТРЕЙД» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків судовий збір у розмірі 26840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд" (вул. Келецька, 105, м. Вінниця, Вінницька область, 21030, )

Відповідач: Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (просп. Шевченка, 15/1, м. Одеса, Одеська область, 65015, код ЄДРПОУ: 44104032)

Повний текст рішення складено 17.11.2023 року.

Суддя Чернюк Алла Юріївна