Справа № 620/11322/23
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року Чернігів Справа № 620/11322/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління Державної міграційної служби України в Чернігівській області
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської федерації; зобов`язання повторно розглянути питання про прийняття декларації про відмову від громадянства Російської федерації.

Свої вимоги мотивує тим, що нею було отримано тимчасове посвідчення громадянина України на підставі довідки №157 від 21.05.2021 про реєстрацію особи громадянином України. Разом із заявою про набуття громадянства України, позивач прийняла зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом 2х років. Так, 24.08.2021 вона звернулась в Посольство російської федерації в України про припинення її громадянства цієї країни. Водночас, як було повідомлено її через електронну пошту начальником відділу Консульського департаменту рф, відповідно до чинного законодавства їх країни, довідку про вихід з громадянства рф, останні можуть надати особі після вилучення в неї паспорта громадянина рф, закордонного паспорта та вкладення до свідоцтва про народження, однак, зважаючи на те, що консульські відділи на території України припинили діяльність, то видати відповідну довідку можливо після відновлення роботи цих установ. Враховуючи надану відповідь, позивач подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримання документу про припинення іноземного громадянства є неможливим з незалежних від неї підстав. Однак, відповідач відмовив, оскільки з моменту подання заяви про припинення громадянства рф не пройшло два роки. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки в разі неподання нею відповідних документів, при закінченні строку тимчасового посвідчення громадянина України, відповідач матиме підстави для припинення громадянства, що призведе до порушення її прав та законних інтересів.

Ухвалою судді від 04.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачам 15-денний строк для надання відзиву на позов.

Від представника відповідача у встановлений ухвалою суду строк надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та зазначив, що декларація про відмову від іноземного громадянства подається особою в разі, коли протягом двох років з моменту подання клопотання про припинення іноземного громадянства, іноземною державою не надано такого документу. Водночас, клопотання про припинення громадянства рф позивачем подано 24.08.2021, а декларацію 02.05.2023, тобто на момент подання декларації дворічний термін з моменту звернення до іноземної країни не сплив, що є підставою для повернення особі декларації через відсутність у її декларації підтвердження наявності визначених Законом № 2235-ІІІ незалежних причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, які є підставою для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

03.03.2021 ОСОБА_1 звернулася до Борзнянського сектору УДМС у Чернігівській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235), оскільки її син народився до 24.08.1991 на території України (а.с. 33-35).

Разом із заявою позивач надала зобов`язання припинити іноземне громадянство, відповідно до якого вона зобов`язується протягом 2 років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство російської федерації і подати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України, відповідний документ, виданий Уповноваженим на те органом російської федерації. У разі не отримання з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства російської федерації позивач зобов`язалася подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави (а.с. 37).

21.05.2021 УДМС у Чернігівській області прийняло рішення № 137 про оформлення набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням, про що повідомлено позивача листом від 21.05.2021 (а.с. 35, 40).

21.05.2021 УДМС у Чернігівській області оформило позивачу Довідку №157 про реєстрацію особи громадянином України (а.с. 39).

10.06.2021 на підставі заяви-анкети позивача УДМС у Чернігівській області оформило тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 строком дії до 21.05.2023 (а.с. 44).

02.05.2023 позивач звернулась до УДМС у Чернігівській області та повідомила про відсутність можливості отримати документ про припинення іноземного громадянства з огляду на припинення роботи в Україні Посольства російської федерації та просила прийняти в неї декларацію про відмову від іноземного громадянства. До звернення позивач додала декларацію про відмову від іноземного громадянства, копії Тимчасового посвідчення громадянина України, Довідки про реєстрацію місця проживання, Довідки про реєстрацію особи громадянином України, Довідки Посольства російської федерації в Україні від 24.08.2021, відповіді Міністерства закордонних справ російської федерації від 08.11.2022, відповіді Офісу Президента України від 21.02.2023 та відповіді Міністерства юстиції України від 06.02.2023.

За результатами розгляду вищезазначеного звернення УДМС у Чернігівській області листом від 25.05.2023 повідомило позивача про відсутність у її декларації підтвердження наявності визначених Законом № 2235 незалежних причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, які є підставою для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, та повернуло позивачу декларацію.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III (далі Закон №2235-III).

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» визначено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Водночас, як встановлює стаття 1 Закону №2235-III зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України;

незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури;

декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Зразок декларації про відмову від іноземного громадянства затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2012 № 715 «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» (далі Наказ МВС № 715).

Відповідно до затвердженого Наказом МВС № 715 зразка заявник має зазначити в декларації строк, установлений законодавством іноземної держави, протягом якого заявник не отримав документ про припинення громадянства цієї держави.

Так, з огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 набула громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" та взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України.

Враховуючи викладені вище норми чинного законодавства саме на позивача покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства.

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 N 281, Міністерство закордонних справ України відповідно до покладених на нього завдань, дипломатичними представництвами, консульськими установами іноземних держав, представництвами міжнародних організацій в Україні, а також дипломатичним корпусом, акредитованим в Україні. За інформацією посольства російської федерації в Україні, розмір консульського збору за припинення громадянства російської федерації на момент набуття заявником громадянства України становив 1820 грн. що не перевищувало половину мінімальної заробітної плати на момент набуття громадянства України.

Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), в розумінні пункту 1 статті 1 Закону N 2235-III, є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Відтак, обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства, в даному випадку російської федерації.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом N 2235-III порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства (якщо така не була подана раніше) їм замість тимчасових посвідчень громадянина України, залежно від місця проживання, видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон (пункти 117-119 Порядку).

Тобто позивач зобов`язана подати документ про припинення російського громадянства.

Суд звертає увагу, що позивачем долучена довідка посольства російської федерації в Україні від 24.08.2021 про те, що заява ОСОБА_1 про вихід з громадянства російської федерації прийнята на розгляд згідно законодавства російської федерації і зареєстрована під N 269100380. Консульський збір у розмір 1820,00 грн сплачено (а.с. 8).

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем вчинялися необхідні дії задля припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів рф та отримання відмови, не отримання відповіді), однак такі не призвели до певних правових результатів з незалежних від позивача причин (а. с. 9).

Отже, в такому випадку законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації.

Згідно із частиною 21 статті 9 Закону N 2235 особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону N 2235-III, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Так, позивач у декларації від 02.05.2023 взяла на себе зобов`язання повернути паспорт громадянина російської федерації до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами громадянина російської федерації та не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян цієї держави (а. с. 49).

Відтак, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач зверталася до консульської установи російської федерації щодо припинення громадянства, заява останньої прийнята Посольством російської федерації, сплачений консульський збір та останньою взято на себе зобов`язання повернути національний документ громадянства російської федерації.

Положеннями частин1, 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зважаючи на викладене, суд вважає цілком обґрунтованими побоювання позивача щодо можливого анулювання її тимчасового посвідчення та втрати громадянства України, що стало наслідком подання декларації про відмову від іноземного громадянства до закінчення дворічного строку з моменту подання заяви в Посольство російської федерації, позаяк такий термін спливає після закінчення строку, на який ОСОБА_1 отримала тимчасове посвідчення громадянина України.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

При цьому, згідно пункту 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивача обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі нею декларації та протиправно зобов`язав її подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації. Тобто, відповідачем фактично не прийнято жодного рішення за результатами розгляду декларації ОСОБА_1 .

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

При обранні способу захисту прав позивача у даному випадку суд враховує приписи статті 245 КАС України та зазначає таке.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі N 804/1469/17 та від 10.04.2019 у справі N 826/11251/18.

У справі немає доказів, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити зобов`язавши відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 02.05.2023 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової позиції викладеної судом та прийняттям відповідного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 в прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 02.05.2023 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні, та прийняти відповідне рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1073,60 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, вул. Шевченка, 51А, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14013, .

Дата складення повного рішення суду - 14.11.2023.

Суддя Ю. О. Скалозуб