Справа № 200/9224/21
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року Справа№200/9224/21

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов

ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної податкової служби України у

Донецькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.02.2021 року № Ф-105054-43-У про визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 38888.74 грн., з яких примусовому стягненню підлягає сума в розмірі 3300 грн. від 26 лютого 2021 року.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважає позивач, приймаючи вимогу, яка оскаржується, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Зазначає, що, оскільки позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник єдиного внеску, ГУ ДПС у Донецькій області неправомірно зареєструвало позивача як самозайняту особу, яка проводить незалежну професійну (адвокатську) діяльність.

Враховуючи наведене, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що вимога, яка оскаржується, прийнята в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Вказує, що позивач зареєстрований за ознакою незалежної професійної діяльності (адвокат) та, згідно п.4, п.5 ч.1 ст.4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які проводять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Вказує, що станом на 31.01.2021 року недоїмка зі сплати єдиного внеску позивачем фактично не сплачена.

Враховуючи наведене, просить у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2021 року провадження у справі зупинене до набрання чинності рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/5733/21.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року у справі № 200/5733/21 позовні вимоги задоволені частково, вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-105054-43-У скасована в частині недоїмки на суму 35374,68 грн.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021 апеляційна скарга Головного управління ДПС у Донецькій області повернута заявникові.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив, заяву про розгляд справи за його участі не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає адміністративний позов в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва № 3007, виданого 10.09.2008 року.

Згідно довідки від 26.01.2010 року № 18495 (форма 4 ОПП) ОСОБА_1 26.01.2010 року взятий на облік як платник податків до ДПІ у м. Дзержинську.

26.02.2021 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-105054-43, в якій визначена до сплати позивачем сума недоїмки з єдиного соціального внеску в розмірі 38888,74 грн, що обліковувалась за даними особового рахунку станом на 31.01.2021 року.

З розрахунку вимоги, яка оскаржується. вбачається, що ОСОБА_1 нарахована сума єдиного внеску період за 2018 рік 3 квартал 2020 року (терміни сплати нарахувань за цей період 19.04.2018 - 19.10.2020 роки).

Згідно запису у трудовій книжці у період з 31.05.2012 року по 31.10.2019 роу ОСОБА_1 працював на посаді юрисконсульта у Торецькому професійному ліцеї; з 08.11.2019 року юристом, а 16.07.2020 року по 15.03.2021 року - адвокатом в адвокатському об`єднанні «Юскутум-консалтинг»; в період з 20.07.2020 року по 15.03.2021 року - на посаді адвоката адвокатському об`єднанні «Юскутум», з 16.03.2021 року прийнятий на цю посаду у вказане об`єднання, запис про звільнення відсутній.

Як встановлено судом, 14.01.2022 державним виконавцем Торецького міського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 65041366 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-105054-43-У про сплату суми недоїмки з єдиного внеску в сумі 214.06 грн, яка визначена в рішенні Донецького окружного адміністративного суду № 200/5733/21 за наслідком оскарження зазначеної вимоги.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить визнати протиправною та скасувати зазначену вимогу.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби є органи державної податкової служби.

Згідно п. 31 ст. 1 Закону України Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що формує податкову і митну політику (в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів, єдиного внеску) та забезпечує її реалізацію (центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), та його територіальні органи.

Таким чином, відповідач у справі - суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин та забезпечення реалізації податкової політики в частині адміністрування єдиного внеску.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 1, 5 частини 1 статті 4 Закону України Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що платниками єдиного внеску є:

роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 , 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4 , 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

За приписами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок нараховується:

1) для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого ), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці" та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

2) для платників, зазначених у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Суд зазначає, що самозайняті особи, зокрема, адвокати, є платниками єдиного соціального внеску. Необхідними умовами сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме базою нарахування є дохід особи від діяльності, однак за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених за конодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального стра хування.

Тобто, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язк ове державне соціальне страхування за конодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Зазначеної позиції дотримався Верховний Суд в постанові від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19, де сформулював наступний правовий висновок: «Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайня тою ос обою і зобов`язана сплачувати єди ний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімальног о стра хового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, інше тлумачення норм Закону України Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових від носинах в межах цієї діяльності, спри чиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадження державою консолідованого страхового внеску.

Як встановлено судом, недоїмка з єдиного внеску, яка вимагається до сплати у вимозі, яка оскаржується, виникла через несплату позивачем суми мінімального єдиного соціального внеску як самозайнятою особою за звітні періоди 2018 рік - 4 квартал 2020 року, при цьому, в цей час позивач був найманим працівником, за якого ЄСВ сплачувався роботодавцем.

Виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законами України про Державний бюджет на 2018-2020 роки, мінімальний єдиний внесок становив у 2018 році 819,06 грн на місяць (3723 грн *22 %), у 2019 році 918,06 грн (4173 грн *22 %), у 2020 році з 1 січня - 1039,06 грн (4723 грн х 22%), а з 1 вересня 1100 грн (5000 грн х 22%).

Відповідно до довідки ОК-5 позивача, заробітна плата, з якої його роботодавцями сплачувались внески протягом 2018 рік - 4 квартал 2020 року була не меншою за мінімальну заробітну плату встановлену законами України про Державний бюджет на 2018-2020 роки, окрім листопада 2019 року, за який сплачено за позивача єдиний внесок від заробітної плати в сумі 3200 грн.

Доказів сплати мінімального страхового внеску за листопад 2019 року за позивача суду не надано, виходячи з заробітної плати позивача в цей місяць у сумі 3200 грн за нього сплачено ЄСВ у сумі 704 грн, в той час як мінімальний страховий внесок становив 918,06 грн.

Матеріали справи не містять доказів отримання позивачем доходу в цей період від провадження ним професійної незалежної діяльності адвоката самостійно, окрім отримання заробітної плати від роботодавців. Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Таким чином, оскільки позивач у період протягом 2018 рік - 4 квартал 2020 року мав статус застрахованої особи, і єдиний внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального (окрім листопада 2019 року), обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску в мінімальному розмірі позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, відсутній , окрім обов`язку по сплаті 214,06 (918,06-704) грн. до мінімального внеску.

З приводу твердження позивача про звільнення його від сплати єдиного внеску також з підстав проведення антитерористичної операції, суд зазначає наступне.

За змістом пункту 9-4 розділу VIII Закону України Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (в редакції чинній до 13.02.2020), платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669-VII), де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Втім абзацом п`ятим підпункту «у» пункту 83 Закону України від 14.01.2020 № 440- IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 13.02.2020, пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI було виключено.

Таким чином, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО, був підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконанняобов`язків платника єдиного внеску в силу прямої дії пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI.

При цьому, пункт 9-4 Закону № 2464-VІ під час своєї чинності не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавав можливість на період антитерористичної операції та на час дії цього пункту (у зв`язку з його скасуванням) не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла під час розгляду зразкової справи № 812/292/18 (постанова від 06.11.2018), відступати від якого немає правових підстав.

Оскільки позивач був звільненим від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на період з 14.04.2014 року до виключення пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, після виключення п. 9-4 відповідачем правомірно сформована вимога про сплату суми недоїмки. Відстрочення на той час зобов`язань зі сплати єдиного внеску на підставі пункту 9- 4 розділу VIII Закону № 2464-VI та скасування з цих підстав вимог контролюючого органу за попередні періоди судом (рішення суду від 16.08.2019 у справі № 200/7813/19-а, від 22.09.2020 у справі № 200/6706/20-а) не свідчить про відсутність обов`язку по сплаті цих зобов`язань після втрати чинності п. 9-4.

Крім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року у справі № 200/5733/21, яке набрало законної сили, скасована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-105054-43-У в частині суми недоїмки в розмірі 35374,68 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, 14.01.2022 державним виконавцем Торецького міського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 65041366 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-105054-43-У про сплату суми недоїмки з єдиного внеску в сумі 214.06 грн, яка визначена в рішенні Донецького окружного адміністративного суду № 200/5733/21 за наслідком оскарження зазначеної вимоги.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про скасування прийнятої відповідачем вимоги від 26.02.2021 року № Ф-105054-43-У є обґрунтованими та підлягають задоволенню щодо скасування вимоги, яка оскаржується.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем надані суду належні докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності вимоги, яка оскаржується, в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області (, юридична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.02.2021 року № Ф-105054-43-У про визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 38888,74 грн., з яких примусовому стягненню підлягає сума в розмірі 3300 грн. від 26 лютого 2021 року задовольнити повністю.

Вимогу Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області від 26.02.2021 року № Ф-105054-43-У про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму в розмірі 38888 грн. 74 коп. визнати протиправною та скасувати.

Стягнути з Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області (, юридична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) (за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В. Давиденко