Справа № 160/21811/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровськиго обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
28.08.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що належало до видачі на підставі довідки №17 від 29.12.2018 року про вартість речового майна, що належить до видачі, у розмірі 49 655,30 грн;
- зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі на підставі довідки №17 від 29.12.2018 року про вартість речового майна, що належить до видачі, у розмірі 49 655,30 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем протиправно не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі на підставі довідки №17 від 29.12.2018 року про вартість речового майна, що належить до видачі, у розмірі 49 655,30 грн. Щодо строку звернення з даними вимогами, то позивач вказує, що спір стосовно невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розумінні ч.2 ст. 233 КЗпП України охоплюється застосованим у ній визначенням «законодавство про оплату праці» та відповідно звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-якими строками.
Ухвалою від 01.09.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
23.10.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну, яким заперечується проти задоволення позовних вимог. Звертає увагу, що позивачем не було надано довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та не подано рапорт (заяву) в порядку, передбаченому законом про виплату компенсації за неотримане речове майно, що свідчить про відсутність у відповідача підставі для виплати при звільненні 11.05.2016 року компенсації за неотримані предмети речового майна. Водночас матеріали справи не містять доказів звернення з заявою про виплату компенсації за неотримане речове майно до її звільнення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до витягу з Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №117 від 11.05.2016 року прапорщика ОСОБА_2 , колишнього начальника радіо станції радіо групи інформаційно-телекомунікаційного вузла відповідно до ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнену наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 20.04.2106 року №20-РС, з військової служби у запас за пунктом «а» ч. 8, виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 , всіх видів забезпечення з 11.05.2016 року.
30.10.2018 року позивачу звернулась з рапортом до Військового комісара Соборного району військового комісаріату щодо виплати компенсацію за неотримане речове майно. Наявна у матеріалах справи копія рапорту містить відмітку Дніпропетровського ОВК про його прийняття 29.12.2018 року.
Разом з тим, відповідачем одночасно з поданням відзиву на позовну заяву долучено до матеріалів справи довідку про вартість речового майна, що належить до видачі від 17.10.2023 року, відповідно до якої сума компенсації 5 754,05 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати такої компенсації протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з ч.3 ст. 24 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-ХІІ) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
За приписами абз.3 п.242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно врегульований правовими нормами Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178).
Відповідно до п. 2 та 3 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема у разі звільнення з військової служби.
Згідно з п.4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік (п. 7 Порядку №178).
Зміст вищезазначених норм свідчить, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
При цьому, застосовування в п.3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.08.2019 у справі №2040/7697/18 та від 30.07.2020 у справі №820/5767/17.
Крім того, суд звертає увагу, що положеннями п.4 Порядку №178 передбачено застосування двох різних форм звернення за виплатою грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: шляхом подання рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, та шляхом подання заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації за неотримане речове майне та надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, тобто вчинив залежні від нього дії щодо реалізації права на вказану виплату у спосіб, передбачений п.4 Порядку №178. Однак відповідач у відповідь на таку заяву надав лише довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, а у відзиві на позовну заяву наголосив, що позивач не звертався з рапортом щодо виплати такої компенсації до звільнення.
Окрім того, відповідачем долучено «скориговану» довідку від 17.10.2023 року про вартість речового майна, що належить до видачі, в якій сума компенсації є значно меншою (5754,05 грн).
Проведення такого «коригування» відповідачем не обгрунтовано належним чином.
Також суд не приймає до уваги твердження відповідача, щодо ненадання ним довідки №17 від 29.12.2018 року про вартість речового майна, що належить до видачі прапорщику ОСОБА_2 , оскільки вказана довідки містить реквізити відповідача.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позиція Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відсутність у позивача права на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, бо вона не зверталась з рапортом про компенсацію до звільнення, є безпідставною.
Відповідач під час розгляду справи не надав до суду доказів того, що позивач на момент звільнення з військової служби був у повному обсязі забезпечена речовим майном, відповідно до закріплених норм.
З огляду на вказане суд вважає, що Дніпропетровським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Оскільки у позивача наявне право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, яку відповідач відмовляється нарахувати та виплатити з підстав визнаних судом протиправними, суд, з метою належного захисту прав позивача, приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.
Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що належало до видачі на підставі довідки №17 від 29.12.2018 року про вартість речового майна, що належить до видачі, у розмірі 49 655,30 грн;
Зобов`язати Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, що належало до видачі на підставі довідки №17 від 29.12.2018 року про вартість речового майна, що належить до видачі, у розмірі 49 655,30 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко