Справа № 160/11789/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович, до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шашликов Денис Геннадійович, Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 26.08.1982 по 01.07.1987 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , період навчання в Уральському ордена трудового червоного знамені державному університеті імені О.М. Горького згідно диплому НОМЕР_3 від 02.06.1989, періоди роботи на території Російської Федерації з 01.01.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_2 та призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 28.04.2023;
- стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Пенсійного фонду України у Вінницькій області судовий збір та витрати на надання правової допомоги у розмірі 2 500,00 грн.
Ухвалою суду від 05.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
26.06.2023 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач-2) надійшла заява, в якій відповідач-2 просить суд направити йому позовну заяву у цій справі та продовжити строк для подання відзиву. У заяві відповідач-2 вказує, що копія позовної заяви та доданих до неї документів не були надіслані Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Відсутня позовна заява і додані до неї документи і в системі «Електронний суд».
17.07.2023 до суду через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1) надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач-1 заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування відзиву відповідач-1 зазначає, що на осіб, які працювали в росії після 01 січня 1992 року не поширюються норми Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення. До прийняття відповідного нормативно-правового акта при призначенні пенсії громадянам, які проживали/працювали на території росії заробітна плата та страховий стаж для обчислення розміру пенсії враховується наступним чином: заробітна плата за періоди роботи на території України згідно зі ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000; за період по 31.12.1991 на підставі довідку про нараховану заробітну плату (дохід), за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами; стаж (служба), набутий на території російської федерації, враховується по 31 грудня 1991 року при підтвердженні документами; страховий стаж набутий на території України враховується відповідно до ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на ці обставини, а також надані позивачем документи для призначення пенсії, відповідач-1 уважає, що для призначення пенсії позивачу відсутні законні підстави. Крім цього, відповідач-1 зазначає, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів для призначення пенсії є дискреційними повноваженнями органів пенсійного фонду, втручання до яких зі сторони суду є неприпустимим.
Ухвалою суду від 05.06.2023 у відповідачів була витребувана копія пенсійної справи позивача.
Витребувані судом документи 20.20.2023 були надані відповідачем-1.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 (позивач) 28.04.2023 звернулась до органів пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням від 05.05.2023 №40, прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач-2) позивачу було відмовлено у призначенні пенсії.

У рішенні, серед іншого, зазначено таке.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1V від 09.07.2003, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (зі змінами) орган, що призначає пенсію, перевіряє зміст та належність оформлення наданих для призначення пенсії документів.

Страховий стаж заявниці складає 24 роки 6 місяців 7 днів.

За результатами розгляду документів наданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: період роботи з 26.08.1982 по 26.08.1984 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки наявне виправлення в даті на прийняття. Рекомендовано надати уточнюючу довідку; період роботи з 11.09.1984 по 01.07.1987, згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис про звільнення завірено печаткою, яка не відповідає назві підприємства, яке приймало на роботу заявницю (відсутнє повне перейменування підприємства). Необхідно надати довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства; періоди роботи в РФ, згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи па території РРФСР по 31.12.1991 рік включно; період навчання згідно диплому НОМЕР_3 , оскільки термін навчання становить більше 5 років та переплітається з роботою. Рекомендовано надати уточнюючу довідку.

Висновок: підмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком за нормами частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач не погоджується з рішенням органів пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії за віком, тому й звернулась до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Цей Закон також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (ч.1 ст.26).

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років (ч.2 ст.26).

Як видно з паспорта ОСОБА_1 Серія НОМЕР_4 , позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, 60-ти років позивач досягла у 2023 році, тому для призначення пенсії за віком позивач повинна мати 30 років страхового стажу.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).

Згідно зі ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, трудова книжка ОСОБА_1 Серія НОМЕР_2 містить такі записи про періоди роботи позивача (мовою трудової книжки):

Никопольский ордена Ленина Южнотрубный завод

17.11.1980 принята в детский комбинат №46 няней;

30.04.1981 уволена согласно ст.38 КЗоТ УССР по инициативе работника;

01.09.1981 принять в СШ 7 на должность старшей пионервожатой;

26.08.1982 освобождена от занимаемой должности;

26.08.1982 средняя школа №76 г. Свердловска. Принята старшей пионервожатой;

26.08.1984 уволена по ст.31 КЗоТ РСФСР;

Свердловский областной центр по начислению и выплате пенсий.

11.09.1984 принята инспектором канцелярии;

01.07.1987 уволена по собственному желанию, ст.31 КЗоТ РСФСР в связи с переводом мужа по новому месту службы;

15.08.1989 назначена на должность учителя русского языка и литературы СШ №4;

15.06.1995 уволена с занимаемой должности по ст.38 КЗоТ Украины, по собственному желанию;

15.06.1995 принята на должность учителя русского языка и литературы в среднюю школу №131 (учителем І категории);

01.04.1996 уволена переводом из средней школы №131 в среднюю школу №135;

средняя школа №135 г. Екатеринбурга

01.04.1996 принята переводом из средней школы №131 Чкаловского районо и назначена на должность учителя русского языка и литературы;

08.08.1998 уволена с занимаемой должности по собственному желанию (ст.31 КЗОТ россии);

Никопольский центр занятости

18.08.1998 назначено пособие по безработице в соответствии с пп «б» п.1 ст.29 Закона Украины «О занятости населения»;

19.10.1998 прекращена выплата пособия по безработице в соответствии с п.1 ст.30 Закону Украины «О занятости населения»;

19.10.1998 зачислена в учебный центр НИЦБП на курсы парикмахеров;

21.01.1999 отчислена с учебного центра НИЦБП с присвоением квалификации «Парикмахер»;

12.03.1999 Никопольский центр занятости. Назначено пособие по безработице в соответствии с п.1-б ст.29 Закона Украины «О занятости населения»;

06.07.1999 прекращена выплата пособия по безработице в соответствии с п.1 «з» ст.30 Закона Украины «О занятости населения»;

07.07.1999 назначена материальная помощь по безработице в соответствии п.1 ст.31 Закона Украины «О занятости населения»;

02.01.2000 прекращена выплата пособия по материальной помощи в соответствии с п.1-з ст.30 Закона Украины «О занятости населения»;

24.04.2000 зарахована в навчальний центр НІЦБП на курси з спеціальності «основи комп`ютерної грамоти»;

31.05.2000 відрахована з навчального центру НІЦБП з присвоєнням кваліфікації «Оператор ЕОМ»;

Андрейковская основная общеобразовательная школа Калининского района г. Твери

01.09.2000 назначена на должность учителя русского языка и литературы;

11.12.2000 присвоена ІІ-я квалификационная категория;

01.02.2002 уволена с занимаемой должности по собственному желанию по ст.31 КЗОТ рф;

Нікопольський горрайцентр зайнятості населення

14.05.2002 розпочата виплата допомоги по безробіттю відповідно до п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

07.02.2003 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пп.12 п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

19.03.2003 розпочати виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

14.09.2003 припинено виплату матеріальної допомоги відповідно до п.п.12 п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

07.04.2003 зарахована в начальний центр Нікопольського економічного університету на курси продавці;

01.12.2003 відрахована з навчального центру НЕУ з присвоєнням кваліфікації «Продавець продовольчих та непродовольчих товарів»;

10.11.2006 м. Дніпропетровськ. Дитячий навчальний заклад №329. Призначена на посаду вихователя;

01.06.2007 звільнена за власним бажанням ст.38 КЗОТ України;

01.10.2007 прийняти в дитячий будинок «Світанок» на посаду вихователя;

25.03.2008 присвоєна категорія спеціаліста І категорії;

21.04.2010 встановити вищу кваліфікаційну категорію;

31.08.2013 звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України;

Вище професійне училище №17

24.09.2013 прийняти на посаду вихователя за контрактом;

10.08.2015 звільнена з посади за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України;

Нікопольський міжрайонний центр зайнятості

07.09.2015 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1, 3, 4 ст.22, п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

24.09.2016 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пп.10 п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

Державний вищий навчальний заклад «Дніпропетровський коледж транспортної інфраструктури»

01.04.2016 прийнята на час декретної відпустки вихователем гуртожитку №1;

30.06.2016 звільнена з зайнятої посади у зв`язку з закінченням строку трудового договору, п.2 ст.36 КЗпП України.

Відповідач-2 не зарахував до страхового стажу позивача періоди її роботи, які зазначені у трудовій книжці, з 26.08.1982 по 26.08.1984, оскільки наявне виправлення в даті прийняття та з 11.09.1984 по 01.07.1987, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, яка не відповідає назві підприємства, яке приймало на роботу заявницю (відсутнє повне перейменування підприємства).

Водночас, суд зазначає, що позивач не може і не повинен нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносилися відповідальним працівниками підприємств, де працював позивач.

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 № 656, яка була чинною на час внесення до трудової книжки вказаних вище спірни періодів роботи позивача, передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З урахуванням викладеного, на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також, Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таким чином, періоди роботи позивача з 26.08.1982 по 26.08.1984 та з 11.09.1984 по 01.07.1987 мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

Крім цього, відповідач-2 не зарахував періоди роботи в РФ, згідно з трудовою книжкою позивача НОМЕР_2 , оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991 включно.

Так, згідно з трудовою книжкою позивача, після вказаної відповідачем дати (31.12.1991) позивач працювала на території рф у періоди з 15.06.1995 по 01.04.1996, з 01.04.1996 по 08.08.1998, з 01.09.2000 по 01.02.2002.

Про незарахування цих періодів свідчить розрахунок стажу позивача (Форма РС-право), копія якого надана до матеріалів справи.

13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Відповідно до пункту 2 статті 13 вказаної Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж набутий нею до ухвалення відповідних рішень.

А тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Отже, періоди роботи позивача з 15.06.1995 по 01.04.1996, з 01.04.1996 по 08.08.1998, з 01.09.2000 по 01.02.2002 підлягають зарахуванню до її страхового стажу.

Крім цього, суд зазначає, що доводи наведені відповідачем-2 в оскаржуваному рішенні суперечать один одному. Так, позивач указує на незарахування періодів роботи позивача з 26.08.1982 по 26.08.1984 та з 11.09.1984 по 01.07.1987 (періоди роботи позивача на території рф до 31.12.1991) і посилається на недоліки в оформленні цих записів у трудовій книжці. І тут же в цьому рішенні відповідач-2 зазначає про зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи на території РСФСР по 31.12.1991 включно.

Відповідно до частин 1, 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що оскаржуване рішення прийнято органами пенсійного фонду без врахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, та не на підставі і не у спосіб, що визначені Конституцією і законами України.

Поряд з цим, відповідно до оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивача не був зарахований період навчання згідно з дипломом НОМЕР_3 , оскільки термін навчання становить більше 5 років та переплітається з роботою.

Суд зазначає, що згідно з п. «д» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Так, згідно з дипломом, серія НОМЕР_3 (далі мовою диплому) Уральского ордена Трудового Красного Знамени государственного университета им. А.М. Горького, ОСОБА_2 в 1982 году поступила и в 1989 году окончила полный курс названного университета.

Поряд з цим, трудова книжка позивача містить записи про періоди роботи позивача з 26.08.1982 по 26.08.1984, з 11.09.1984 по 01.07.1987 та з 15.08.1989 по 15.06.1995.

Таким чином, у період навчання з 1982 року по 1989 рік позивач працювала.

Період роботи з 15.08.1989 по 15.06.1995 зарахований до страхового стажу позивача органами пенсійного фонду, про що свідчить відповідний розрахунок, а періоди роботи з 26.08.1982 по 26.08.1984, з 11.09.1984 по 01.07.1987 суд у цьому рішенні вважає такими, що підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Відповідно до п.8 Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Суд зазначає, що надана позивачем копія диплому не містить повних відомостей про період навчання, а саме в дипломі відсутні дата та місяць початку навчання і дата та місяць закінчення навчання. Інших документів, що підтверджують період навчання позивача надано не було.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для зобов`язання органів пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу позивача період її навчання згідно з дипломом серія НОМЕР_3 .

Таким чином, оскаржуване у цій справі рішення органів пенсійного фонду підлягає частковому скасуванню.

Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.п.3 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Таким чином, на цей час органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Поряд з цим, відповідно до п.1.1 розділу І постанови Пенсійного фонду України від 25.11.2002 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», серед інших заяв, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п.4.1. Порядку №22-1).

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (4.2. Порядку №22-1).

Згідно з п.4.10. Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, заява про призначення пенсії подається особою до територіального органу Пенсійного фонду України (органу, що призначає пенсію), після сканування якої та сканування копій доданих до неї документів (формування електронної пенсійної справи), за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Отже, заява про призначення пенсії може бути розглянута як територіальним органом Пенсійного фонду, до якого заява була подана, так і іншим територіальним органом Пенсійного фонду.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.04.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Зазначений вище спосіб захисту буде сприяти позивачу в ефективному виконанні судового рішення зобов`язального характеру саме за місцем проживання / перебування позивача.

Також, з огляду на викладене, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.08.1982 по 26.08.1984, з 11.09.1984 по 01.07.1987, з 15.06.1995 по 01.04.1996, з 01.04.1996 по 08.08.1998, з 01.09.2000 по 01.02.2002 суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Крім того, суд зауважує, що згідно з розрахунком стажу позивача (Форма РС-право), позивачу органами пенсійного фонду нараховано 24 роки 06 місяців 07 днів страхового стажу (без урахування періодів роботи, які суд зобов`язав цим рішенням зарахувати до страхового стажу позивача).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Отже, позовні вимоги у цій справі підлягають частковому задоволенню.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС Ураїни).

З огляду на викладене, часткове задоволення позовних вимог, а також те, що право позивача на пенсійне забезпечення було порушено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням про відмову у призначенні пенсії, яке судом скасовано, суд зазначає про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судового збору у розмірі 715,73 грн.

Крім цього, у позовній заяві позивач просить суд покласти на відповідачів судові витрати на надання правової допомоги у розмірі 2500,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частинами першою та третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно зі статтею 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У Рішенні Конституційного Суду України №23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положеннями частини третьої статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надані копії: ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серія АЕ №1201159, договору від 22.05.2023 №85/2023 про надання правової допомоги; акту від 22.05.2023 про надання правової допомоги; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №90 від 06.03.2018, яке видано ОСОБА_3 , та посвідчення адвоката України №1284, виданого 12.03.2018.

Так, згідно з договором від 22.05.2023 №85/2023 про надання правової допомоги, укладеним між Адвокатським об`єднанням «Легал Партнерс Юкрейн» (адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (клієнт), адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної правової допомоги: представляти у встановленому порядку інтереси клієнта в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, в тому числі апеляційних судах, Верховному Суді, Конституційному Суді, а також в інших органах під час розгляду правових спорів щодо визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у вінницькій області від 05.05.2023 №40 та зобов`язання вчинити певні дії (п.п.1.2.2. п.1.2.).

Згідно з п.1.4. договору для надання правової допомоги клієнту адвокатське об`єднання, серед інших, призначає ОСОБА_3 .

Відповідно до п.4.1. договору, правову допомогу, що надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує у розмірі 2500,00 грн, а саме за підготовку позовної заяви щодо визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 4.5. договору визначено, що за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатським об`єднанням факсимільним зв`язком або поштою.

22.05.2023 Адвокатським об`єднанням «Легал Партнерс Юкрейн» та ОСОБА_1 складено акт про надання правової допомоги.

В акті вказано про те, що відповідно до договору про надання правової допомоги №85/2023 від 22.05.2023 Адвокатське об`єднання «Легал Партнерс Юкрейн» надало, а клієнт прийняв наступну правову допомогу: підготовка позовної заяви про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України у вінницькій області від 05.05.2023 №40 та зобов`язання вчинити певні дії, загальна сума гонорару надання правової допомоги склала 2500,00 грн.

Також до матеріалів справи надано лист Адвокатське об`єднання «Легал Партнерс Юкрейн» про отримання винагороди у розмірі 2500,00 грн.

Отже, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надані належні та допустимі докази.

Оцінивши обсяг виконаних адвокатом робіт, врахувавши категорію справи, суд уважає розмір витрат на оплату послуг адвоката у сумі 2500,00 грн співмірним зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг).

Поряд з цим, згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладені норми процесуального закону, часткове задоволення позовних вимог, витрати на правову допомогу, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню в сумі 1700,00 грн Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким було прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, яке судом скасовано.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 257 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке Шосе, буд.7, м. Вінниця, 21100, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.05.2023 №40 в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 26.08.1982 по 26.08.1984, з 11.09.1984 по 01.07.1987, з 15.06.1995 по 01.04.1996, з 01.04.1996 по 08.08.1998, з 01.09.2000 по 01.02.2002 та в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати стаж роботи з 26.08.1982 по 26.08.1984, з 11.09.1984 по 01.07.1987, з 15.06.1995 по 01.04.1996, з 01.04.1996 по 08.08.1998, з 01.09.2000 по 01.02.2002 до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 28.04.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке Шосе, буд.7, м. Вінниця, 21100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн 73 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке Шосе, буд.7, м. Вінниця, 21100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на надання правової допомоги у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке Шосе, буд.7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Н.В. Кучугурна