Справа № 160/22665/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТА ОЙЛ СВІТ" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТА ОЙЛ СВІТ" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
Згідно з ч.ч.5, 8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
До 05.07.2023 позивач перебував на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Сумській області, Тростянецька ДПІ.
Основним видом діяльності за КВЕД є: 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 30.03.2023 №467-кп «Про проведення фактичної перевірки», направлень на проведення перевірки від 31.03.2023 фахівцями Головного управління ДПС у Сумській області проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів у період з 03.04.2023 по 12.04.2023.
За результатами фактичної перевірки складено акт від 12.04.2023 №2314/А/18-28-09-01/44721242, у висновку якого встановлено:
- ненадання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Порушено вимоги п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України;
- оптову торгівлю пальним без наявності ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі. Порушено ч.1, ч.9 ст. 15 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995.
В описовій частині акту фактичної перевірки зазначено, що ТОВ «НАФТА ОЙЛ СВІТ» з 01.09.2022 зареєстровано платником акцизного податку з реалізації пального в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (далі - СЕАРПСЕ), номер запису в реєстрі 6529.
У періоді, що перевіряється, ТОВ «НАФТА ОЙЛ СВІТ» мало наступні ліцензії на право торгівлі підакцизними товарами:
- з 02.12.2022 по 27.12.2022 - будь-які ліцензії на право оптової торгівлі пальним відсутні;
У ході проведення перевірки представнику ТОВ «НАФТА ОЙЛ СВІТ» ОСОБА_1 відповідно до пп.20.1.6 п.20.1 ст.20 та п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України 03.04.2023 о 09 год. 40 хв., під підпис, вручено запит №666/12/18-28-09-01-03 від 31.03.2023 про надання документів за період з 16.05.2022 по 03.04.2023, що належать до предмету перевірки.
На вказаний запит ТОВ «НАФТА ОЙЛ СВІТ» не надано запитувані документи, що належать до предмету перевірки.
Перевіркою встановлено ненадання документів, що належать або пов?язані з предметом перевірки.
Зважаючи на наведене, в ході фактичної перевірки використано податкову інформацію, а саме: відомості реєстру ліцензій ДПС України на право виробництва зберігання, оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами, відомості Єдиного реєстру податкових накладних (далі за текстом - ЄРПН), відомості Єдиного реєстру акцизних накладних (далі за текстом - ЄРАН).
Враховуючи наведене, перевіряючі зробили висновок про встановлення на підставі даних Єдиного реєстру акцизних накладних здійснення ТОВ «НАФТА ОЙЛ СВІТ» оптової торгівлі пальним за відсутності відповідної ліцензії.
Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, визначаються положеннями Податкового кодексу України.
Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» внесено зміни до Закону України від 19 грудня 1995 року № 481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481), зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.
Згідно з ст.15 Закону №481 видаються ліцензії, зокрема: 1) на право оптової торгівлі пальним за наявності місця оптової торгівлі пальним; 2) на право оптової торгівлі пальним за відсутності місця оптової торгівлі пальним; 3) на право зберігання пального.
Статтею 15 Закону №481 передбачено, що суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.
Отже, положення чинного законодавства надають можливість щодо оптової торгівлі пальним лише за наявності відповідної ліцензії.
Стаття 17 цього Закону визначає відповідальність за порушення норм цього Закону.
Так, за змістом положень цієї статті до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.
Отже, у разі здійснення суб`єктом господарювання діяльності щодо оптової торгівлі пальним за відсутності передбаченої чинним законодавством ліцензії такий притягується до відповідальності.
Як встановлено судом, відповідачем було проведено фактичну перевірку та встановлено оптову реалізацію ТОВ «НАФТА ОЙЛ СВІТ» пального 26.12.2022 без наявності ліцензії.
Такий висновок зроблено відповідачем на підставі даних Єдиного реєстру акцизних накладних.
З роздруківки з електронного кабінету платника податків ТОВ «НАФТА ОЙЛ СВІТ» встановлено, що позивач має в наявності ліцензію на право оптової торгівлі пальним зі строком дії з 26.12.2022 по 26.12.2027. При цьому, в електронному кабінеті платника податків міститься інформація про початок дії з ліцензії з 26.12.2022 та з 28.12.2022, проте, розпорядження про призупинення або анулювання дії ліцензії з 26.12.2022 по 28.12.2022 суду не надано
У частині 9 статті 15 Закону №481/95-ВР закріплено, що ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 12 статті 15 Закону №481/95-ВР плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів.
Таким чином, сплата щорічної плати за ліцензію є обов`язком суб`єкта господарювання, який отримав таку ліцензію.
При цьому, частиною 4 статті 16 Закону №481/95-ВР визначено, що контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату.
Вказаною нормою Закону №481/95-ВР суб`єкта господарювання зобов`язано подати до відповідного територіального органу Державної податкової служби України, який видав йому ліцензію на право роздрібної торгівлі, копію платіжного доручення про сплату річної плати за ліцензію з відміткою банку про її сплату, для забезпечення можливості здійснення вказаним органом контролю за такою сплатою.
Відповідно до статті 15 Закону №481/95-ВР ліцензія анулюється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію на підставі письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, на термін до сплати заборгованості.
Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.
З аналізу Закону №481/95-ВР встановлено, що ним не передбачено такої форми впливу на платника податків як призупинення дії ліцензії.
У випадку наявності порушень законодавства або його недотримання при отриманні ліцензії, така ліцензія анулюється шляхом прийняття розпорядження.
Суду не надано доказів того, що ліцензія ТОВ «НАФТА ОЙЛ СВІТ» на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі з терміном дії з 26.12.2022 до 26.12.2027 була анульована 26.12.2022, будь-якого розпорядження стосовно анулювання ліцензії, що має наслідком зупинення її дії суду не надано.
Відтак, позивач мав обґрунтовані сподівання щодо наявності чинної ліцензії на право оптової торгівлі пальним 26.12.2022.
Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі №580/1300/22 сформульовано правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки.
Таким чином, до прийняття відповідачем розпорядження про анулювання ліцензії в порядку Закону №481/95-ВР позивач мав обґрунтовані сподівання на можливість здійснення діяльності з оптового продажу пального.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд робить висновок про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 805,21 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №200 від 15.08.2023 та 6694,79 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №245 від 12.09.2023.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, судовий збір у сумі 7500 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
У позовній заяві заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
До матеріалів справи представником позивача додано:
- копію договору про надання правової допомоги №Ю22/4-23 від 01.09.2023;
- копію додаткової угоди №1 від 15.11.2023;
- копію рахунку на оплату №81 від 15.11.2023;
- копію платіжної інструкції №271 від 16.11.2023.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в рахунках на оплату, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 у справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.
Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Розглянувши подані позивачем документи, судом встановлено, що вони в сукупності не містять обґрунтованої та об`єктивної суми витрат на правову допомогу, які були вчинені адвокатом, як такі, що неминуче мали бути вчинені адвокатом для відновлення прав клієнта, з огляду на наступне.
Суд зазначає, що відшкодуванню судом підлягають послуги лише безпосередньо пов`язані з розглядом адміністративної справи.
Суд вказує, що не підлягає задоволенню судом сума відшкодування таких послуг як: вивчення матеріалів справи, консультування, оскільки вказані послуги непов`язані з розглядом адміністративної справи, а надані адвокатом в межах власної оплатної діяльності при підготовці матеріалів для звернення до суду.
Не підлягають відшкодуванню витрати за послугу - отримання та звернення рішення до виконання, оскільки наразі вказані послуги не надані, та не містять в собі правового характеру.
З огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 5000,00 грн, за підготовку позовної заяви та процесуальних документів (тобто задоволено 2 види наданих послуг із заявлених адвокатом 6 видів послуг).
Судом встановлено, що визначені адвокатом дії в додатковій угоді №1 від 15.11.2023 є частково доведеними та підлягають частковому задоволенню судом у загальному розмірі на суму 5000,00 грн.
Вказана сума у розмірі 5000,00 грн є співмірною з вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у вказаній справі.
З огляду на викладене, суд робить висновок про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правову допомогу.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТА ОЙЛ СВІТ» судові витрати з оплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський