Справа № 420/22148/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 прикодонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 (далі в/ч НОМЕР_2 ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати їй - ОСОБА_1 , за період з 30.01.2020 року по 03.10.2020 року грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру, мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_2 за період з 30.01.2020 року по 03.10.2020 року нарахувати та виплатити їй - ОСОБА_1 , грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру, мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704, з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо ненарахування та невиплати їй - ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_3 нарахувати та виплатити їй - ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

Позивачка зазначила, що проходила військову службу за контрактом та з 03.10.2020 року наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 365-ОС від 02.10.2020 року її звільнено зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту і знято з усіх видів забезпечення.

Позивачка вказує, що з нею не був здійснений розрахунок у повному обсязі, оскільки посадовий оклад обчислювався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 (далі постанова КМУ №704), шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, без врахування того, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині та визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Отже, з 29.01.2020, тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18, п.6 Постанови №103 втратив чинність та була відновлена дія п.4 Постанови №704 у первісній редакції, тобто в редакції, що передбачає визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Позивачка вказує, що з урахуванням викладеного, починаючи з 30.01.2020 року (з дня, наступного за днем, набрання вищезазначеною постановою суду законної сили) по день звільнення 03.10.2020 року мала право на визначення розміру її посадового окладу та окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (але не менше 50 відсотків розміру, мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року) на тарифні коефіцієнти, визначені Постановою № 704.

Крім того, позивачка вважає, що їй не у повному обсязі нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, оскільки базовим місяцем був визначений травень 2015 року, проте за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 базовим місяцем є - січень 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на положення Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України №2011-XII), «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ), Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078), а також на правові висновки Верховного Суду по даній категорії справ.

Ухвалою суду від 28.08.2023 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 12.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача не заперечував, що позивачка проходила службу у в/ч НОМЕР_2 та наказом №365-ОС від 02.10.2020 року звільненоазі служби у зв`язку із закінченням строку контракту, її знято з усіх видів забезпечення, але просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

У відзиві представник навів зміст положень Закону №1282-ХІІ, Порядку №1078 та зазначив, що індексація не входить в грошове забезпечення, а за своєю правовою природою є державною соціальною гарантією.

Крім того, представник відповідача вважав безпідставною вимогу позивача щодо застосування як базового місяця 2008 рік, оскільки у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015, яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.

Вказаною постановою Уряд фактично запропонував в грудні 2015 року підвищити зарплати працівникам бюджетної сфери за рахунок збільшення посадових окладів (тарифних ставок) та підвищення постійних складових зарплати, з тією метою, щоб з січня 2016 року розпочати заново обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації. Тобто Постановою №1013 не лише істотно змінено порядок проведення індексації доходів населення починаючи з 01.12.2015, але й визначено місяць (січень 2016 року), з якого в подальшому необхідно відштовхуватись для проведення індексації.

За вимогами законодавства наявне посилання на зміну посадового окладу конкретного працівника у зв`язку із змінами під час виконання службових обов`язків, а не зміну посадового окладу тільки відповідно до рішень Уряду, як про це зазначає представник позивача.

ОСОБА_1 згідно з наявними особовими картками та архівними відомостями виплачено грошове забезпечення з 2015 по 2018 рік з урахуванням зміни її грошового забезпечення за рахуноу основних складових, що впливало безпосередньо на встановлення базових місяців для обрахунку індексації. Тому у відповідача були відсутні підстави для застосування для обрахунку індексації позивачу січня 2008 року як базового місяця.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин п.4 постанови КМУ №704 для обчислення посадових окладів застосовувався такий показник, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року, тоді як згідно з примітками до додатків 1 та 14 розрахунковою величиною визначено відсотковий показник від розміру мінісмальноїзаробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, але у заявку з набранням чинності 01.01.2017 року Закону №1774-VІІ мінімальна заробітна плата як розрахункова величина не застосовується.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що для визначення окладу насамперед необхідно враховувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Крім того, позивачка просила врахувати правові висновки Верховного Суду щодо визначення базового місяця для нарахування індексації військовослужбовцям.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходила військову службу за контрактом та з 03.10.2020 року наказом НОМЕР_1 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України №365-ОС від 02.10.2020 року її - старшого прапорщика, старшого техніка відділення криптографічного запису інформації центру зв`язку та інформаційних систем, звільнено у запас Збройних Сил України за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу загону і знято з усіх видів забезпечення (а.с.17).

Позивачку у відповідь на її звернення від 09.08.2023 року повідомлено, що у період служби перед звільненням грошове забезпечення їй призначалось виходячи з посадового окладу, визначеного, зокрема, за приписами постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт (а.с.16).

Представнику позивачці адвокату К.Бориченко надана відповідь на адвокатський запит від 28.06.2023 року щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.12.2015 року по день звільнення, а саме застосування базових місяців для розрахунку індексації травень 2015 та березень 2018 року.

Момент набрання чинності Постанови №704 (01.03.2018) п.4 цього нормативноправового акту було викладено в редакції п.6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова № 103), а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 Постанови №704 не вносилися. Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року». Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови - задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Вважаючи порушеними свої права, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу не нарахування та невиплати позивачке у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період його служби з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року у зв`язку з невірним визначенням базового місяця для нарахування та виплати індексації, а також невиплати у повному обсязі грошового забезпечення у період з 30.01.2020 року по 03.10.2020 року у зв`язку з неправильним застосування розрахункової величини для множиня на відповідний тариф.

Частиною 1 статті 2 Закону України №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України №2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 9 Закону України №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України №1282-ХІІ.

Згідно з статтею 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Частиною 2 ст.5 Закону №1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України №76-VIII від 28.12.2014 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Вказана частина ст.5 діє в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 року, а саме проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1078 (в редакції Постанови КМ №1013 від 09.12.2015) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо спірних правовідносин по даній справі висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі №825/874/17, який зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року від 17.07.2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації. Однак, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Також згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 7 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19 та інших, тобто за сталою судовою практикою виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Щодо визначення базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, то при вирішенні вказаного питання суд в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України застосовує правові висновки Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 19.05.2022 року по справі №400/103/21 зазначив, що висновку суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що з урахуванням п.5 Порядку №1078 індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року підлягає обчисленню з урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, тобто, січня 2008 року, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів пунктів 2, 5 Порядку №1078 (в редакції Постанови КМ №1013 від 09.12.2015) для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових. Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Схеми посадових окладів військовослужбовців затверджені постановою КМУ від 07.11.2007 року №1294 та не змінювались до лютого 2018 року. Відповідно до приписів Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.

У постанові від 31.05.2022 року по справі №380/7071/21 зазначено, що згідно з ухвалою Верховного Суду від 18.04.2022 року касаційне провадження у цій справі відкрите з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої та підпунктом «а» п.2 ч.5 ст.328 КАС України, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах у випадку, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Колегія суддів звернула увагу на те, що після подання касаційної скарги та відкриття провадження у цій справі, Верховний Суд виклав висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, у справах №400/1118/21 і №420/3593/20 Верховний Суд, розтлумачивши пункти 2, 5, 10-2 Порядку №1078, зазначив, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Одночасно з цим, Суд указав, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Водночас нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Зрештою на основі аналізу наведених норм Суд дійшов висновку, що місяць, у якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Правовідносини у наведених справах і справі ОСОБА_1 є подібними, а відтак указаний висновок є релевантним до цієї справи.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що постановою КМУ від 07.11.2007 року №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Вказана постанова була чинна з 01 січня 2008 року до 01 березня 2018 року.

Верховним Судом зазначено, що суди попередніх інстанцій установили, що з січня 2008 року по лютий 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався. Він змінився лише у березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року та якою установлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців. На основі цього Верховний Суд констатує, що в силу норм Порядку №1078 січень 2008 року є базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача за період з січня 2016 року до березня 2018 року.

Також щодо визначення січня 2008 року для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям до 28.02.2018 року вказано у постановах Верховного Суду від 19.05.2022 року у справі №400/103/21 та від 23.06.2022 року у справі №120/2399/21-а.

В постановах Верховного Суду від 31.05.2022 року у справі 380/7071/21 та від 09.06.2022 року у справі №600/524/21-а зазначено також про застосування січня 2008 року при індексації грошового забезпечення військовослужбовців до 28.02.2018 року включно, та застосування березня 2018 року як базового місяця для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 року.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплатити позивачці індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

Щодо інших позовних вимог позивачки про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання в/ч НОМЕР_2 за період з 30.01.2020 року по 03.10.2020 року нарахувати та виплатити їй грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру, мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 року №704, з урахуванням виплачених сум, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Вказана постанова КМУ №704 регламентує питання нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та затверджені схеми тарифних розрядів щодо визначення посадових окладів.

Пунктом 2 постанови КМУ установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пункт 4 постанови неодноразово змінювався на даний час з 20.05.2023 року діє в наступній редакції: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

У первинній редакції вказаним пунктом було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру, мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками1,12,13,14.

Постановою КМУ №103 від 21.02.2018 року була визначена нова редакція п.4 постанови, якою було визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний згідно з додатками 1,12,13,14.

Вказаний прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року складав 1762 гривні.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині та визнано протиправним та скасовано п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Пунктом 6 постанови КМУ від 21.02.2018 № 103 було встановлено внести зміни до постанов КМУ, що додаються. Зокрема, були внесені зміни в постанову КМУ №704, а саме п.4 викладений у наступній редакції: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний згідно з додатками 1,12,13,14.

У п.10 цифри і слова «1 січня 2019 року» замінено цифрами і словами «1 березня 2018 року».

Не зважаючи на наявність рішення суду від 29.01.2020 року по справі №826/6453/18 положення норми в редакції Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року фактично не змінювались до внесення змін постановою КМУ №481 від 12.05.2023 року (вказана безпосередньо сума 1762грн, виходячи з якої визначається оклад).

Оскільки постанова №103 стосувалась перерахунку пенсій, діючим військовослужбовцям продовжувався визначатися оклад шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний згідно з додатками 1,12,13,14, як це було визначено п.4 постанови КМУ.

Вказана норма не змінювалась постановою КМУ після скасування судом п.6 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року, а тому для відповідача як суб`єкта владних повноважень вказана норма була діючою.

На думку позивачки скасування рішенням суду п.6 Постанови КМУ №103 від 21.02.2018 року автоматично відновило норму п.4 постанови №103, яка діяла до внесення в до неї змін постановою КМУ №103.

Проте така позиція є помилковою, оскільки в чинному законодавстві розрізняються поняття «визнання нечинним» та «скасування».

Скасування акта визнання в установленому законодавством порядку недійсним акта з моменту його прийняття. Втрата чинності акта визнання в установленому законодавством порядку недійсним акта на майбутнє, іншими словами, акт втрачає чинність з моменту прийняття відповідного рішення уповноваженим органом.

Відповідно до ч.2 ст.245 КАСУ у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень. Аналогічні положення містяться в ст.5 КАСУ. Отже, аналіз вказаних норм свідчить, що суд має право скасовувати індивідуальний акт, а нормативно-правовий акт лише визнати протиправним та нечинним.

Проте судом скасовані положення нормативно-правового акту, а будь-якого відповідного акту уповноваженим органом, який повинен застосовуватися іншими органами виконавчої влади не прийнято.

В законодавстві не передбачено автоматичного поновлення норми права навіть при визнанні її нечинною у відповідності до вимог КАС України.

Залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Крім того, у даному випадку можливість застосування нормативно-правового акта для регулювання правовідносин, залежить від реалізаці особою свого права, а саме: застосуванню підлягає акт, який був чинним; - виникнення права в особи на застосування чинного акту; - звернення особи до компетентних органів для реалізації такого права (тобто здійснення волевиявлення); - прийняття рішення суб`єкта владних повноважень, спрямованого на задоволення або відмову в реалізації права особи.

Верховним Судом сформульовано правовий висновкок стосовно застосування принципу дії нормативно-правового акта у часі, а саме: - реалізація права особи має здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження волевиявлення такої особи у формі конкретних дій (звернення до суб`єкта владних повноважень тощо); - право не може існувати на майбутнє (права особи не накопичуються потягом дії закону, який в подальшому втратив чинність).

Таким чином, визначене у нормативно-правовому акті право, якщо особою не було здійснено конкретних дій щодо його реалізації під час чинності такого нормативно-правового акта, не може бути збережене у майбутньому після того, як відповідний акт втратив свою чинність, а новим нормативно-правовим актом таке право не передбачено або встановлено у іншому обсягу.

Реальність бажань означає те, що особа звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень у встановлений спосіб, та у вказаний час суб`єкт владних повноважень був наділений відповідними повноваженнями та об`єктивними можливостями забезпечити реалізацію такого права.

Судом встановлено, що позивачка не реалізувала своє право після звільнення в жовтні 2020 року, а звернулась до відповідача лише у серпні 2023 року.

На даний час набула чинності змінена норма КЗпПУ (ст.233 КЗпПУ) щодо строків звернення до суду тобто процесуальне право, а також змінений постановою КМУ №481 від 12.05.2023 року п.4 постанови №704 щодо розрахунку посадових окладів військовослужбовців виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14. Саме з цього розміру визначений оклад позивачці при її звільненні.

Визначати іншій розмір на час звернення позивачки у відповідача не було правових підстав.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до НОМЕР_1 прикодонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикодонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення не в повному обсязі за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикодонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва