Справа № 120/13536/23
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 листопада 2023 р. Справа № 120/13536/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання: Коломієць М.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Серьогіна С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференції, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не видання наказу про нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки.

Ухвалою від 06.09.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строків звернення до адміністративного суду відмовлено.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

03.10.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки для виплати грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки не було фінансової можливості.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 05.10.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено, оскільки в матеріалах справи міститься доповідна записка головного спеціаліста бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення ОСОБА_4 щодо відсутності коштів для виплати грошової допомоги до відпустки Андрію Загородньому, а тому додаткового встановлення даних обставин показами свідків немає необхідності.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 05.10.2023 року у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено, оскільки відповідач без постановлення відповідної ухвали суду надасть бажані позивачем матеріали.

17.10.2023 представником відповідача долучено до матеріалів справи додаткові докази.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 17.10.2023 року у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без руху відмовлено.

Ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеної секретарем судового засідання до протоколу судового засідання 17.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

01.11.2023 представником відповідача долучено до матеріалів справи додаткові докази.

02.11.2023 року представником відповідача подано заяву "вступне слово" у якій вказано, що у зв`язку з відсутністю необхідної суми грошових коштів, відповідач був позбавлений можливості виплатити незаплановані видатки на оплату праці.

14.11.2023 року представником відповідача подано заяву "судові дебати" у якій зазначено, що позивач не позбавлений можливості отримати грошову допомогу до відпустки на новому місці роботи.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини які викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступне.

Наказом Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів №2/06 від 04.01.2022 року ОСОБА_1 з 05 січня 2022 року призначено на посаду завідувача Сектору правового забезпечення Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА /а.с. 6/

26.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання частини щорічної основної відпустки на 25 календарних днів з 27.06.2023 року з виплатою грошової допомоги /а.с. 11/.

Наказом Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів №23/08 від 26.06.2023 року позивачу надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 25 календарних днів з 27 червня по 21 липня 2023 року (включно), за робочий рік з 26 липня 2022 року по 25 липня 2023 року /а.с. 97/.

Однак, питання про виплату грошової допомоги вказаним наказом не вирішено.

Наказом Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів №73/06 від 01.09.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача Сектору правового забезпечення Центрально-західного міжрегіонального територіального управління АРМА /а.с. 135/.

Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не видання наказу про нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до статті 57 Закону № 889-VIII державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Отже, державний службовець має право на виплату грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, відповідно до статті 57 Закону № 889-VIII.

Згідно з статтею 59 Закону № 889-VIII щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Державні гарантії права на відпустки встановлює Закон України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР).

Статтею 12 Закону № 504/96-ВР передбачено, що щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

З аналізу вказаних норм законодавства слідує, що державним службовцям гарантовано виплату грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати одночасно з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки або частини такої відпустки.

При цьому, положення статті 57 Закону №889-VIII встановлюють обов`язок виплачувати державним службовцям грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати у разі надання їм щорічної основної оплачуваної відпустки без вказівки на вчинення будь-яких інших дій чи дотримання інших умов необхідних для отримання грошової допомоги.

Суд звертає увагу, що зазначений обов`язок не передбачає будь-якої свободи розсуду уповноваженої особи у питанні виплати грошової допомоги у випадку задоволення заяви державного службовця про надання щорічної основної оплачуваної відпустки.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 у справі №826/19002/16.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідач протиправно не виплатив позивачу грошову допомогу при наданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки з 27 червня 2023 року по 21 липня 2023 року (включно), за робочий рік з 26 липня 2022 року по 25 липня 2023 року в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Щодо посилання відповідача на обмежене фінансування як на підставу для невиплати позивачу оспорюваної грошової допомоги, суд зазначає наступне.

В силу частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-VI "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з частиною 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, державам-учасницям Конвенції заборонено скасовувати встановлені нею права.

Стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини, неодноразово вказував, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними (справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00), "Ромашов проти України" (заява № 67534/01)).

На даний час є усталеною практика Європейського суду з прав людини щодо наявності підстав для застосування положень Конвенції у правовідносинах, що виникають при проходженні державної служби.

Відтак, доки норма статті 57 Закону № 889-VIII, яка передбачає право на оспорювану допомогу є чинною і позивачем дотримано усіх умов для отримання допомоги (подання заяви та надання відпустки у порядку визначеному законом), відповідач не вправі посилатися на відсутність достатніх бюджетних асигнувань, як на підставу для відмови у виплаті допомоги.

Твердження представника відповідача, що позивач не позбавлений можливості отримати грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки за іншим/новим місцем роботи не може виправдовувати допущену бездіяльність, а також ставити у залежність безумовне право працівника на отримання такої грошової допомоги.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не видання наказу про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав, суд керується наступними мотивами.

Із змісту позовних вимог вбачається, що позивач, окрім іншого, просить суд стягнути з відповідача на його користь грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, у зв`язку із наданням частини щорічної основної оплачуваної відпустки згідно заяви від 26.06.2023 року на підставі статті 57 Закону №889-VIII, виходячи з виплат за 2 (два) останні місяці роботи, які передували відпустці із відрахуванням при її виплаті загальнообов`язкових платежів.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тому, наслідком визнання протиправною бездіяльності відповідача є покладення на нього рішенням суду обов`язку вчинити певні дії, які б відповідали вимогам закону.

Такими діями у спірних правовідносинах є нарахування та виплата грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки, а не її стягнення як просить позивач.

Крім того, суд звертає увагу, що при проведенні остаточного розрахунку, у зв`язку із звільненням позивача 01.09.2023 року, заява від 26.06.2023 року в частині виплати грошової допомоги до щорічної основної відпустки залишилась не реалізованою, та не розглянутою із прийняттям відповідного управлінського акту суб`єкта владних повноважень.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов`язання відповідача здійснити розгляд заяви позивача від 26.06.2023 року в частині виплати грошової допомоги до щорічної основної відпустки, за наслідками якого нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки на підставі статті 57 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та ним не понесено витрат, пов`язаних з розглядом справи, тому судові витрати у даній справі не розподіляються.

На підставі викладеного та керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центрально-Західного міжрегіонального територіального управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів (вул. 600-річчя, 25, м. Вінниця, 21027, ) щодо не видання наказу про нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки.

Зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне територіальне управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів здійснити розгляд заяви позивача від 26.06.2023 року в частині виплати грошової допомоги до щорічної основної відпустки, за наслідками якого нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні частини щорічної основної оплачуваної відпустки на підставі статті 57 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Центрально-Західне міжрегіональне територіальне управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів (вул. 600-річчя, 25, м. Вінниця, 21027, ).

Рішення у повному обсязі складено 17.11.2023 року.

Суддя Свентух Віталій Михайлович