Справа № 460/7319/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 460/7319/23 пров. № А/857/18286/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року в справі №460/7319/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Борискін С.А.,

час ухвалення рішення 31.08.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 31.08.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідача, ГУ ПФУ в Рівненській області), в якому просила:

1) визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 30 вiд 22.09.2022 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за віком зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13.09.2022 пенсію за вiком зі зменшенням пенсійного віку, згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до участі в справі №460/7319/23 як другого відповідача.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пенсійним органом протиправно відмовлено в призначенні пенсії, оскільки на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вона має пільгу щодо зменшення пенсійного віку на 5 років, позаяк проживала в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки, зокрема в м.Сарни, Сарненського р-н., Рівненської області під час літніх канікул.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористалися, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.11.1997 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

Так, 13.09.2022 позивач, досягнувши 55-річного віку, звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 22.09.2022 №30, прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за принципом екстериторіальності, ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Вказано, що документами підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач проживала у зоні посиленого радіологічного контролю 3 роки 11 місяців 26 днів. Зауважено, що право на отримання пенсійної виплати заявник набуде 15.06.2027.

Вважаючи протиправними такі дії відповідача, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на Законі № 796-XII.

Закон № 796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону № 796-ХІІ.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-ІV в період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше не менше 29 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (13.09.2022) позивач досягла повних 55 років та мала страховий стаж 37 років 08 місяців 24 дні.

Зазначена обставина не заперечується сторонами та підтверджується змістом спірного рішення.

Також, органами пенсійного фонду не заперечується статус позивача, як постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи особи 4 категорії.

Спірним є питанням наявності у позивача права на призначення пенсії відповідно до вимог статті 55 Закону № 796-XII, тобто зі зниженням пенсійного віку, з огляду на тривалість проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю.

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначений перелік осіб, які мають право на зменшення пенсійного віку та умови, за яких надається таке право.

Зокрема, згідно пункту 2 частини другої зазначеної правової норми передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до примітки до частини першої статі 55 Закону № 796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

При цьому, частиною четвертою статті 55 Закону № 796-ХІІ визначено, що пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Отже, для отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку за Законом № 796-XII особа має підтвердити наявність умов, за яких таке зниження пенсійного віку може бути надане.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також Порядок № 22-1), передбачено, що для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ необхідно подати документи, що підтверджують особливий статус особи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідку про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видану органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Окрім того, при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, а також надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій та допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії, а у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення (пункт 3.3 Порядку № 22-1).

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Судовим розглядом встановлено, що позивач не надала пенсійним органам доказів її постійного проживання або постійної праці у відповідній зоні радіоактивного забруднення з моменту аварії на ЧАЕС по 31 липня 1986 року. Матеріали адміністративної справи відповідних доказів проживання також не містять.

Посвідчення внаслідок Чорнобильської катастрофи даний факт не підтверджує.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 позивач не проживала в зоні радіоактивного забруднення, то вона не має права на зарахування початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки.

В позовній заяві позивач зазначає, що її постійне проживання в зоні гарантованого добровільного відселення можуть підтвердити свідки, чиї письмові пояснення вона додала до позовної заяви.

Разом з тим, такі покази свідків не були надані відповідачам і не були предметом оцінки даними суб`єктами владних повноважень.

Отже їх дослідження та перевірка перебувають поза межами предмету доказування у даній справі, оскільки завданням суду в її межах є перевірка законності рішення відповідачів з огляду на наявність наданих позивачем документів для призначення пенсії.

Водночас наявні підстави для застосування зниження пенсійного віку позивача за ознакою постійного проживання чи праці у зоні посиленого радіологічного контролю, тому що наявними у справі доказами доведено, що станом на 1 січня 1993 року вона прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 4 років.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Тобто, факт проживання особи на території зони радіоактивного забруднення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Колегія суддів зазначає, що час проживання позивача в місті Сарни Рівненської області з 06 січня 1989 року підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 .

Отже, документально підтверджено, що станом на 01.01.1993 позивач проживала у зоні посиленого радіологічного контролю 3 роки 11 місяців 26 днів

Разом з цим колегія суддів зазначає, що згідно Довідки комунального некомерційного підприємства "Сарненський центр первинної медико-санітарної допомоги" Сарненської міської ради від 12.10.2022, позивач перебувала на обліку у райполіклініці, а також в КНП Сарненський ЦПМСД" з 1973 року.

Так, відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі N 572/245/17.

На переконання колегії суддів єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 у справі № 152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №751/2738/17.

При цьому позивачем до позовної заяви додано посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_1 , яке видано Рівненською облдержадміністрацією, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.

Згідно з п.6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (далі Порядок №51, чинний до 25.07.2018), особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до п.2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Викладене кореспондується зі змістом ч.3 ст.65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Водночас згідно з ст.11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

У відповідності до п.10 Порядку №501 посвідчення видаються, зокрема, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Таким чином, Законом №796-ХІІ, Порядком №501 та Порядком №51 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом №796-XII для такої категорії, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Отже, наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, зазначене посвідчення є чинним і вказує на факт проживання (роботи) останнього на території посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону №796-XII.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні радіоактивного забруднення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) по 31.07.1986, тому права на початкову величину зниження пенсійного віку не має.

За таких обставин, у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку на 1 рік за 3 роки проживання (роботи).

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.05.2019 у справі №357/9973/16-а (№К/9901/18208/18).

Як було зазначено вище, довідкою відділу "Центр надання адміністративних послуг" виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області від 10.09.2022 №271/09-13-08 підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована в місті Сарни Рівненської області з 06.01.1989 по час видачі довідки, тобто по 10.09.2022р.

Водночас відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, м.Сарни Рівненської області з 26.04.1986 по 31.12.2014 відносилося до 4 зони посиленого радіологічного контролю.

Відтак, проживання особи станом на 01.01.1993 у населеному пункті, який до 2015 року відносився до 4 зони посиленого радіологічного контролю, надає такій особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку додатково на 1 рік за 3 повні роки проживання в такій зоні, що відповідачами жодним чином не заперечується.

Отже сукупний період постійного проживання та праці позивача в зоні посиленого радіологічного контролю з 06.01.1989 по 31.12.2014 становить більше 25 років.

Для призначення їй пенсії у віці 55 років позивач має набути право на зниження пенсійного віку на 5 років.

За умовами, визначеними пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, щоб набути право на зниження пенсійного віку на 5 років, який не перевищує верхню межу зменшення пенсійного віку, позивач повинна довести факт постійного проживання або праці у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 15 років.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Відтак, зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із відмовою в призначенні пенсії позивачу з підстав відмови зниження пенсійного віку, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року в справі №460/7319/23 скасувати, та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку від 22.09.2022 № НОМЕР_3 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 вересня 2022 року про призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 16 листопада 2023 року.