Справа № 380/16196/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 380/16196/23 пров. № А/857/15971/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року про повернення позовної заяви (постановлену у м.Львові, судом під головуванням судді Кисильової О.Й., дата складання повного тексту ухвали не зазначено) у справі №380/16196/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, разом із доданими до неї документами повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати обумовлену ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що при винесенні оскарженої ухвали судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що згідно вимог ст.25 КАС України, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Оскільки, фактичним місцем його знаходженням є: м.Львів, (детальна адреса з питань безпеки не розголошується), де він проходить службу у Шевченківському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, відтак він має право на звернення до Львівського окружного адміністративного суду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет представника позивача сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну та поштову адресу позивача, про що в базі даних Діловодства спеціалізованого суду містяться відповідні докази.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, зазначену в п.3 ч.1 ст.294 КАС України, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ч.2 ст.312 КАС України, вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу в порядку письмового провадження. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на виконання вимог ухвали від 19.07.2023 року, не надано доказів зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання (перебування) позивача у Львівській області та м. Львові.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови здійснити перерахунок пенсії позивача та її виплату з 01.04.2019 відповідно до вимог ст. ст. 43, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", положень постанови № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та із обов`язковим урахуванням щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) додаткових видів грошового забезпечення, передбачених у новій довідці Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 12.04.2023 № 06/6076 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу основного розміру пенсії відповідно до вимог ст. ст. 43, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", положень постанови № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та із обов`язковим урахуванням щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) додаткових видів грошового забезпечення, передбачених у новій довідці Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 12.04.2023 № 06/6076 про розмір грошового забезпечення за аналогічною посадою станом на 05.03.2019, починаючи з 01.04.2019, із урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.06.2020 у справі №160/8324/19, із урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: - надання позивачем доказів зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання (перебування) позивача у Львівській області та/або м. Львові.

10.08.2023 на виконання вимог ухвали від 19.07.2023, позивач надіслав до Львівського окружного адміністративного суду заяву про усунення недоліків, зазначивши, що на підтвердження місця фактичного знаходження у м. Львові, позивач до позовної заяви долучив копію витягу з наказу начальника Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Львова від 01.02.2023 № 32, згідно з яким підполковник ОСОБА_1 , призначений наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на посаду старшого офіцера відділення офіцерів запасу 1 кадрів Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова, зараховано до списків особового складу Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова.

Також, позивач зазначив, що до позову долучив довідку начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.06.2023 про те, що підполковник ОСОБА_1 дійсно проходить службу у Шевченківському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Львова з 01.02.2023 (детальна адреса з питань безпеки не розголошується).

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши доводи позивача, вважав такі неналежними доказами підтвердження зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання (перебування) у Львівській області та м. Львові та повернув позовну заяву позивачу.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ. Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил інстанційної, предметної та територіальної підсудності.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Поняття «підсудність» розкривається законодавцем у параграфі 3 глави 2 розділу І Кодексу адміністративного судочинства України та визначається останнім, як територіальна юрисдикція, питання якої врегульовані приписами статей 25-30 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно положень ч.1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.

Таким чином, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.

Окрім того, законодавець, надаючи право позивачу альтернативної підсудності на подачу до суду позову, пов`язує таке право вибору з урахуванням зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, перебування чи знаходження цієї особи-позивача.

За даними відомостей позовної заяви позивач, адреса реєстрації місця проживання позивача є м. Київ (з питань безпеки детальні дані не розголошуються, позаяк особа є військовослужбовцем).

Звертаючись до Львівського окружного адміністративного суду із позовом, позивач зазначив, що він є військовослужбовцем Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова (детальна адреса з питань безпеки не розголошується) та проходить на вказані території військову службу, що підтверджено витягом з наказу начальника Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Львова від 01.02.2023 № 32, згідно з яким підполковник ОСОБА_1 , призначений наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на посаду старшого офіцера відділення офіцерів запасу 1 кадрів Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова, зараховано до списків особового складу Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Львова.

Також, позивач надав довідку начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.06.2023 про те, що він дійсно проходить службу у Шевченківському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки міста Львова з 01.02.2023 (детальна адреса з питань безпеки не розголошується).

У розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду. Отож зі статті 6 Конвенції прямо витікає, що доступність правосуддя є невід`ємними елементом права на справедливий суд.

Із змісту ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України слідує, що одною з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист. Відповідно до вказаних норм Конституції України гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина. Право людини на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного стану.

У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» і від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отож, при вирішенні питання про прийняття адміністративного позову до свого провадження суд зобов`язаний був урахувати, що з 24.02.2022 року наша Держава перебуває в умовах воєнного стану, що супроводжується мобілізацією військовослужбовців та їх фактичним перебуванням (знаходженням) на території інших населених пунктів, ніж зареєстроване місце проживання впродовж тривалого часу, а відтак наполягання суду на розгляд адміністративної справи не за місцем фактичного перебування військовослужбовця позивача, а за його реєстрованим місцем проживання покладає на такого військовослужбовця надмірний та невиправданий тягар з огляду на територіальну віддаленість місця фактичного несення служби від зареєстрованого місця проживання такої особи та неможливості залишення території військового закладу до якого прикомандирований названий військовослужбовець.

При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання суду першої інстанції на ч. 1 ст. 25 КАС України щодо територіальної підсудності позову виключно за зареєстрованим місцем проживання позивача є помилковим, оскільки згідно зазначеної норми права позивач має право вибору адміністративного суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за місцем свого фактичного перебуванням або знаходження.

Оскільки державна установа, де фактично проходить службу позивач, знаходиться на території, яка відноситься до територіальної юрисдикції Львівського окружного адміністративного суду, позивач має право на звернення із позовом до Львівського окружного адміністративного суду за місцем такого перебування (знаходження).

Відтак, обмеження визначене ухвалою суду першої інстанції на думку колегії суддів не ставить законної мети та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. 308, ст. 312, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року про повернення позовної заяви у справі № 380/16196/23 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос