Справа № 300/1210/23
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" листопада 2023 р. справа № 300/1210/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Служба судової охорони про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Білан А.М., звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області, третя особа Служба судової охорони, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168 у розмірі 30 000,00 грн. щомісячно за період з 24 лютого 2022 року по 21 січня 2023 року; зобов`язати винести наказ (накази) про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за період з 24.02.2022 по 21.01.2023; стягнути додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168, за період з 24.02.2022 по 21.01.2023 включно в розмірі 325679,72 грн.
Служба судової охорони надіслала на адресу суду пояснення, в яких зазначає, що маючи затверджений кошторис територіального управління на 2022 та на 2023 роки щодо грошового забезпечення співробітників територіального управління, керівник територіального управління не має права видавати накази щодо грошового забезпечення співробітників територіального управління, керівник територіального управління не має права видавати наказ щодо витрачання затвердженого та не збільшеного, у встановленому законодавством порядку, кошторису, без його відповідного збільшення центральним органом управління Служби, який ці кошти мав отримати від ДСА України. Керівництвом Служби судової охорони ведеться відповідна робота щодо отримання з державного бюджету додаткових асигнувань для виплати співробітникам додаткової винагороди відповідно до Постанови №168. Зокрема, за результатами розгляду звернень від 05.04.2022 № 30/30.07-321 і ДСА України від 13.04.2022 № 11-2825/22 та від 27.04.22 № 11-3022/22 Прем`єр-міністром України було надано три доручення Міністерству фінансів України спільно з ДСА України опрацювати питання щодо виділення Службі додаткових асигнувань та винести на розгляд Уряду відповідний проект акту, проте досі це питання не вирішене, тому Служба вкотре звернулася із новими зверненнями 05.07.2022 до Голови ДСА України, Міністра фінансів України про виділення з резервного фонду державного бюджету коштів для виплати співробітникам Служби додаткової винагороди в сумі 1144,5 млн. грн., до Вищої ради правосуддя, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Прем`єр-міністра України, Голови Верховного Суду про сприяння у вирішенні проблеми щодо виділенню коштів на виконання Постанови № 168, та недопущення подальшого загострення соціальної напруги серед співробітників Служби. Після надходження цих асигнувань одразу необхідні накази будуть видані та додаткова винагорода в найкоротший термін буде нарахована і виплачена співробітникам служби (а.с.91).
Відповідач надав суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що останнім днем нарахування та виплати додаткової винагороди співробітникам Служби Судової охорони відповідно до Постанови №168 є 20.01.2023, а не 21.01.2023, як зазначає позивач (а.с.145).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Клопотання Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про зупинення провадження у цій справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №260/3564/22, не підлягає задоволенню, оскільки постановою Великої палати Верховного Суду від 21.09.2023 рішення Верховного Суду від 06.04.2023 залишено без змін.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 проходить службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Івано-Франківській області.
Територіальне управління Служби Судової охорони у Івано-Франківській області листом від 04.10.2022 №Вих№40.06-493 повідомило позивача про те, що виплата грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення. Для виплати співробітникам Служби додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби або територіального управління Служби за фондом оплати праці відповідних асигнувань на її виплату. У затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідному кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168, не передбачались та не затверджувались, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату. Зазначено, що Службою ведеться відповідна робота щодо отримання з державного бюджету додаткових асигнувань для виплати зазначеної винагороди (а.с.27).
З 24.02.2022 відповідачем не нараховується та не виплачується позивачу додаткова винагорода відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Вказане сторонами визнається та частково підтверджується розрахунковими листами на виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 (а.с.14-25).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Враховуючи відповідність цієї справи ознакам типової справи, визначеної Верховним Судом в ухвалі від 07.11.2022 в справі №260/3564/22, висновки, викладені в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 06.04.2023, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023, що ухвалені в зразковій справі №260/3564/22, суд застосовує під час розгляду цієї адміністративної справи.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частин 1, 2 статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (надалі також - Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України.
Згідно з частиною 1 статті 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками (ч.2 ст.165 Закону №1402-VIII).
Пунктом 3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.
В пункті 5 цієї постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Згідно з Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384, в редакції до 25.05.2023 (надалі також - Порядок №384), винагорода належить до додаткових видів грошового забезпечення.
Проте, виплату зазначених коштів відповідач з 24.02.2022 не здійснював.
31.10.2022 наказом Державної судової адміністрації України №396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (надалі також - Порядок №396).
Згідно з пунктом 3 Порядку №396 додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.
За змістом пункту 4 Порядку №396 виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.
За імперативною нормою частини 2 статті 165 Закону №1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Системний аналіз пункту 2-1 постанови КМУ №168, в редакції на час спірних правовідносин, свідчить, що наявність у ДСА України права встановлювати «порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги» не є тотожним праву встановлювати «розміри додаткових винагород».
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, до спірних правовідносин слід застосовувати норми постанов Кабінету Міністрів України, а не Порядку №396, який прийнятий на виконання Постанови №168, проте суперечить їй у відповідній частині.
Відтак, покликання відповідача на наказ Державної Судової адміністрації України від 31.10.2022 №396 є помилковим.
Також підставами невиплати позивачу додаткової винагороди відповідач зазначає відсутність в кошторисі установи відповідних коштів. Покликається на статтю 51 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Однак, право на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, передбачене Постановою №168, підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції, та не може бути обмежене через відсутність відповідних коштів, доки її виплата передбачена законодавством. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року в справі "Кечко проти України").
Конституційний Суд України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 неодноразово вказував, на необхідність виконання державою зобов`язань щодо виплати встановлених законодавством заробітної плати та пенсій та інших виплат, що фінансуються з державного бюджету.
Таким чином, відсутність у затвердженому кошторисі видатків на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою №168, не може бути підставою для невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, яка є складовою грошового забезпечення позивача.
Пунктом 15 Порядку №384 передбачено, що грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Отже, позивач має право на виплату додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, починаючи з 24 лютого 2022 року.
Таким чином, відповідач протиправно не виплачував позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, щомісячно у період з 24.02.2022 по 18.07.2022 та з 01.12.2022 по 20.01.2023 в розмірі встановленому вказаною постановою.
Не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28 лютого 2022 року № 168, за спірні періоди, оскільки розрахунок додаткової грошової допомоги є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходить службу і який виплачує йому грошове забезпечення. Суд зауважує, що відповідні суми не є боргом безпосередньо відповідача, а виплачуються за рахунок коштів бюджету.
Підсумовуючи наведене вище суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Стосовно прохання позивача встановити судовий контроль за виконанням рішення, суд зазначає наступне.
Зі змісту частин 1 та 2 статті 382 КАС України слідує, що суд наділений повноваженням встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, який здійснюється судом шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним повноваженням суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Проаналізувавши наведені норми права та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, так як судом не встановлено обставин відмови зі сторони відповідача у добровільному виконанні судового рішення, чи зволікання у його виконанні, після набрання ним законної сили. Відтак, суд не вбачає необхідності у встановленні судового контрою на цій стадії судового провадження.
Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.
Таким чином, з огляду на те, що ухвалою суду повернуто позовну заяву в частині позовних вимог (40% позовних вимог), суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 429,44 грн. (40 % задоволених позовних вимог). Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
В задоволенні решти позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ),

відповідач Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області (, вул. Національної Гвардії, 14-А, м. Івано-Франківськ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Служба судової охорони (, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.