Справа № 320/1331/23
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1331/23 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.

при секретарі судового засідання Зіньковській Ю.В.

за участю учасників судового процесу:

позивача (апелянта): ОСОБА_1.,

від відповідача: ОСОБА_5.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2022 № 6 про звільнення штаб-сержанта ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з тим, що станом на дату видання спірного наказу у військовій частині НОМЕР_1 відсутній вирок суду з відміткою про набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі позивача, позивач з рапортом про звільнення з військової служби не зверталася;

- поновити штаб-сержанта ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника зміни взводу передавальних радіопристроїв радіороти батальйону зв`язку та автоматизованих систем управління військової частини НОМЕР_1 , з метою надання можливості проходити військову службу, з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати штаб-сержанту ОСОБА_1 належного грошового забезпечення (заробітної плати) за період виконання службових обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 18.05.2022 по 06.01.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити штаб-сержанту ОСОБА_1 належне для виплати грошове забезпечення (належну заробітну плату), за період виконання службових обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 18.05.2022 по 06.01.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, остання просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що станом на дату видачі спірного наказу у відповідача був відсутній вирок суду з відміткою про набрання останнім законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі позивача. Посилаючись на приписи п. 15 наказу Міністра оборони України від 15.09.2022 № 280, апелянт вказує, що виключення із списків особового складу військової частини військовослужбовців, засуджених за вчинений злочин до позбавлення волі, проводиться наказом по стройовій частині з дня вибуття до місця відбування покарання. Апелянт, керуючись визначенням, наведеним у ст. 63 Кримінального кодексу України, вважає, що оскільки остання не вибувала до місця відбуття покарання, вона не може бути звільнена з військової служби під час воєнного стану, в той час, коли триває мобілізація населення для відсічі ворожої агресії РФ проти України.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та призначено справу № 320/1331/23 до апеляційного розгляду у судове засідання на 31.10.2023.

19.10.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить відмовити у задоволенні заявлених вимог. Відповідач зазначив, що положення пп. «в» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» мають імперативну норму щодо звільнення військовослужбовця після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі. Враховуючи, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2012 у справі № 761/10696/22, який набрав законної сили 06.01.2023, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначено останній покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років і звільнено від відбуття покарання на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України з випробуванням, відповідач вважає, що звільнення позивача з військової служби є правомірним.

Позивач в судовому засіданні 31.10.2023 наполягала на тому, що оскільки остання не відбула до місця відбування покарання, у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення її з військової служби.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги в повному обсязі та зазначив, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, штаб-сержант ОСОБА_1 22.06.2010 була призвана на військову службу за контрактом до Збройних Сил України і проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 Повітряних Сил Збройних Сил України, де була призначена на посаду начальника зміни взводу передавальних радіопристроїв радіороти батальйону зв`язку та автоматизованих систем управління військової частини НОМЕР_1 .

13.03.2022 позивач не прибула на військову службу у військову частину НОМЕР_1 та була відсутня за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 до 18.05.2022.

По факту відсутності позивачки на службі відповідачем було ініційовано проведення службове розслідування та на час відсутності її на службі з 13.03.2022 було призупинено виплату грошового забезпечення, військову службу та дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

18.05.2022 позивач прибула до місця служби у військову частину НОМЕР_1 , доповіла письмово про причини відсутності на службі. Позивача було усно повідомлено про проведення службового розслідування за фактом її відсутності на службі, а також про відповідні матеріали які спрямовано до Військової служби правопорядку. Пізніше було повідомлено, що по факту відсутності позивача на службі внесено відомості до СРДР та проводиться розслідування.

З матеріалами службового розслідування та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.2022 № 48 «Про результати проведення службового розслідування» позивачка ознайомилась особисто 25.05.2022.

Питання щодо обставин, причин та умов нез`явлення позивачки вчасно на службу було предметом досудового розслідування в рамках кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального України, внесеного до ЄРДР за № 0000125 від 30.03.2022.

Так, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2022 у справі № 761/10696/22 позивачку визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначено їй за цією статтею покарання у вигляді позбавлення волі строком на - 5 (п`ять) років і звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк терміном в - 3 (три) роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 6 від 06.01.2023 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «в» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), з 06.12.2022. Підставою прийняття даного наказу відповідача слугував вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 06.12.2022 у справі № 761/10696/22.

На підставі наказу командира 31 окремого полку зв`язку та радіотехнічного забезпечення Повітряного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України від 06.01.2023 № 2-РС (по особовому складу) командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ від 06.01.2023 № 6 (по стройовій частині), якими звільнено ОСОБА_1 з військової служби з 06.01.2023 у запас за підпунктом «в» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із набранням вироком суду законної сили.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, при підготовці витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 № 6 (по стройовій частині) була допущена помилка, зокрема, зазначена дата звільнення ОСОБА_1 з 06.12.2022.

Вважаючи наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 № 6 протиправним, а звільнення - незаконним, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскільки вимоги пп. «в» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону мають імперативну норму щодо звільнення військовослужбовці після набрання вироку суду законної сили, наказом командира військ» частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 № 6, позивачку правомірно, в межах і порядку дискреційних повноважень відповідача було звільнено з військової служби у запас.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п. 1 розділу І Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України

від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення), цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно з п. 4 розділу І Положення громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Пунктом 5 розділу І Положення встановлено, що громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України

від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

За визначенням ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Статтею 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно зі ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Частиною 1 ст. 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (ч. 4 ст. 85 Дисциплінарного статуту).

З матеріалів справи вбачається, що у період з 13.03.2022 по 21.03.2023 відповідачем проведено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли самовільному залишенню військової частини штаб-сержантом ОСОБА_2 .

У акті службового розслідування зафіксовано, що 13.03.2023 під час перевірки наявності особового складу командиром радіороти капітаном ОСОБА_3 було виявлено відсутність штаб-сержанта ОСОБА_4 , на телефонні дзвінки остання не відповідає, пошукові заходи не призвели до бажаного результату.

Згідно з рішенням командира ВЧ НОМЕР_1 питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності відкладено до надання правового висновку військової служби правопорядку, що зафіксовано в наказі від 21.03.2022 № 48 «Про результати проведення службового розслідування».

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Абзацом 3 ч. 2 вказаної статті Закону № 2232-XII передбачено, що військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Як встановлено судом першої інстанції наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2022 № 54 ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення та нарахування вислуги років, а також знято з усіх видів забезпечення; від 29.03.2022 №74 - виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ; від 07.04.2022 №83 призупинено військову службу та дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Враховуючи, що апелянт не заперечує факту самовільного залишення військової частини 13.03.2022 та відсутності за місцем служби у період з 13.03.2022 по 17.05.2022, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо призупинення військової служби ОСОБА_1 та зняття останньої з усіх видів грошового забезпечення є правомірними та узгоджуються з вимогами, встановленими ст. 24 Закону № 2232-XII.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2022 у справі № 761/10696/22 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначено їй за цією статтею покарання у вигляді позбавлення волі строком на - 5 (п`ять) років; звільнено ОСОБА_1 , від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк терміном в - 3 (три) роки.

Вказаний вирок набрав законної сили 06.01.2023, що підтверджується відповідною відміткою Шевченківського районного суду м. Києва на копії вироку, яку відповідачем було додано до відзиву на апеляційну скаргу.

Абзацом 6 ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII встановлено, що військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Згідно з пп. "в" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 1 пп. 1 п. 35 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й", "л" та "о" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання, є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зважаючи на те, що 06.01.2023 набрав законної сили вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2022 у справі № 761/10696/22, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пп. "в" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII є правомірним, а тому правові підстави для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2022 № 6 - відсутні.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, які фактично зводяться до того, що останню звільнено від відбуття покарання з випробуванням, а виключення її зі списків особового складу військової частини можливе виключно з дня вибуття до місця відбування покарання, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1 пункту 246 Положення військовослужбовці, яким за вироком суду призначено покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі (крім військовослужбовців, притягнутих до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини або місця служби чи за дезертирство із Збройних Сил України), та ті, яких звільнено від відбування покарання з випробуванням, можуть бути залишені на військовій службі за рішенням командирів (начальників), яким надано право звільнення таких осіб з військової служби, на підставі клопотання командира (начальника) військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу, в порядку, визначеному цим Положенням. При прийнятті рішення про залишення зазначених військовослужбовців на військовій службі враховуються високі професійні, ділові та моральні якості військовослужбовців, нагальна потреба в таких фахівцях, попереднє ставлення їх до військової служби та придатність до неї за станом здоров`я, наявність державних нагород, вид і ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Так, наведена норма не виключає можливість продовження військової служби військовослужбовцями, яким за вироком суду призначено покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі. Поряд з цим, вказана норма не поширюється на військовослужбовців, притягнутих до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини або місця служби.

Враховуючи, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2022 у справі № 761/10696/22 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану), колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Також, колегія суддів враховує, що абз. 2 пункту 246 Положення передбачено, що особи, звільнені з військової служби у зв`язку з обвинувальним вироком суду, в разі скасування вироку суду поновлюються на військовій службі.

Враховуючи, що на момент прийняття оскаржуваного наказу вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2022 у справі № 761/10696/22 не був скасований, колегія суддів дійшла висновку, що правові підстави для поновлення позивача на військовій службі відсутні.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до власного тлумачення позивачем норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан

Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.