Справа № 280/1604/22
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/1604/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року (суддя Сацький Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року позов задоволено.

Суд вирішив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби України у Запорізькій області від 12.11.2020 № Ф-5042-50-У на суму 35 588,74 грн, адресовану ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позовну заяву залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, судом не було враховано, що згідно даних інформаційної системи «Податковий блок», позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 19.05.2003 та здійснював діяльність на загальній системі. З 20.05.2003 позивач зареєстрований як платник ЄСВ.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як було встановлено судом першої інстанції, 22.11.2021 позивачем було отримано копію Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2020 № Ф-5042-50-У на суму 35 588,74 грн стосовно сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Копію оскаржуваної вимоги позивач отримав від Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі супровідним листом від 15.11.2021 № 7/52 у відповідь на адвокатський запит. Позивач оскаржив вимогу до податкового органу вищого рівня у письмовій формі згідно ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Державна податкова служба України відмовила у задоволенні скарги Позивача.

Позивач не погодившись з оскаржуваною вимогою звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем правомірність спірної вимоги не було доведено, оскільки відсутність у позивача офіційного підтвердження статусу фізичної особи підприємця виключає можливість законного здійснення ним підприємницької діяльності та отримання доходів, а також виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з відповідним статусом.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Як було встановлено судом першої інстанції, оскаржувана вимога ГУ ДПС у Запорізькій області від 12.11.2020 № Ф-5042-50-У про сплату боргу (недоїмки) стосується сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Матеріали справи містить наданий позивачем витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого в з Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не міститься відомостей про позивача, як про зареєстровану фізичну особу підприємця.

01.07.2004 набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців» № 755-IV, що регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.

Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців» № 755-IV (в редакції від 15.05.2003 ) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно п. 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців» № 755-IV (в редакції від 15.05.2003), державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Суд першої інстанції вірно врахував, що в даній категорії справ спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного соціального внеску відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», і наявності у позивача обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок, а суб`єктна ознака статусу фізичної особи підприємця є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиного соціального внеску, а тому дослідження питання про наявність у позивача статусу фізичної особи підприємця має значення для правильного вирішення справи рішення.

Процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).

Суд першої інстанції вірно врахував відсутність доказів того, що після змін законодавства щодо створення та ведення ЄДР, позивач надавав реєстраційну картку для внесення відомостей до ЄДР, та був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців як ФОП.

Суд першої інстанції вірно врахував, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01.07.2004 ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутність у позивача офіційного підтвердження статусу фізичної особи підприємця виключає можливість законного здійснення ним підприємницької діяльності та отримання доходів, а також виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з відповідним статусом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції вірно було зазначено, що норми чинного законодавства не дозволяють контролюючому органу здійснювати нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі на підставі інформаційної системи контролюючого органу, а не на підставі звітності позивача та без проведення документальної перевірки. Натомість саме під час проведення такої перевірки контролюючий орган може встановити, чи було отримано платником дохід від здійснення діяльності та визначити базу нарахування єдиного внеску.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 15 листопада 2023 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш