Справа № 460/12095/23
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2023 року м. Рівне №460/12095/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 , у якому просить:

визнати протиправними дії щодо нарахування індексації грошового забезпечення у період з травня 2015 року по грудень 2019 року;

визнати встановлення відповідачем базових місяців при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу протиправними;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з травня 2015 року по грудень 2019 року наростаючим підсумком, починаючи з лютого 2008 року, з урахуванням проведених виплат;

зобов`язати відповідача відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 здійснити позивачу компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ). Покликаючись до статті 4 Закону № 1282-ХІІ (в редакції 2003 року), позивач зазначає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону, а саме з 1 січня 2003 року. Також позивач вказує, що статтею 17 Закону № 1282-ХІІ визначено, які заходи повинен провести Кабінет Міністрів України, серед яких не передбачено видання Порядку проведення індексації грошових доходів населення. У частині другій статті 6 Закону № 1282-ХІІ (в редакції Закону № 107-VІ від 28.12.2007) визначено, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (вказана зміна набула чинності з 01.01.2008). Тому вважає, що починаючи з 01.01.2008 є законні підстави до застосування Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078). Крім цього, з 01.01.2008 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (далі - Постанова № 1294), (чинна з 01.01.2008 по 01.03.2018), збільшилося грошове забезпечення військовослужбовців. Зміна статті 6 Закону № 1282-ХІІ в редакції Закону № 107-VІ від 28.12.2007 визнана неконституційною Рішенням Конституційного суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що оскільки вимоги статті 6 Закону № 1282-ХІІ в редакції Закону № 107-VІ від 28.12.2007 втратили чинність з 22.05.2008, тому з цієї дати відсутні підстави для застосування Порядку № 1078, отже після 22.05.2008 відповідач у період з січня 2020 року по лютий 2022 року повинен був нараховувати індексацію з базовим (початковим) місяцем лютий 2008 року. Вказуючи на неузгодженість норм Порядку № 1078 та Закону № 1282-ХІІ, позивач зазначає про пріоритетність застосування норм Закону. З огляду на такий правовий аналіз, позивач вказує, що відповідачем нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, однак без наростаючого підсумку, починаючи з лютого 2008 року. Позивач вважає, що відповідачем невірно встановлено місяць підвищення доходу позивача, який на її думку має бути лютий 2008 року, що призвело до нарахування індексації грошового забезпечення у занижених розмірах. Вказала, що такі дії відповідача є протиправними та такими, що порушують приписи Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Крім того, просила зобов`язати відповідача здійснити компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Ухвалою від 23.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_1 , встановлено третій особі строк для надання пояснень щодо позову.

Відповідач подав відзив, в якому позов заперечив повністю. Зокрема, зазначив, що Законом України від 24.12.2015 №91-VIII внесено зміни до частини першої статті 4 Закону №282-ХІІ, зокрема відмоток "101" змінено відсотком "103". Тобто внаслідок внесених змін піднято поріг індексації з 101 до 103 відсотків. Зазначені зміни набрали чинності з 01.01.2016. Оскільки зміна порогу індексації відбулась під час спірного періоду (з травня 2015 року по грудень 2019 року), вона має бути врахована при нарахуванні позивачу індексації грошового забезпечення за період січня 2016 року по грудень 2019 року. Вказує, що до грудня 2015 року законодавцем передбачався інший механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, який не передбачав визначення базового місяця для нарахування індексації місяцем останнього підвищення посадового окладу, а відтак відповідач до 30.11.2015 був вправі встановити базовим місяцем той, у якому відбулося підвищення грошового забезпечення за рахунок будь-яких постійних складових грошового забезпечення. І лише з моменту внесення постановою КМУ №1013 від 09.12.2015 до Порядку №1078 змін, зокрема доповнення її п.10-2, яким передбачено, що для працівників, яких переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження таким працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник, у відповідача виник обов`язок при розрахунку індексації позивача встановлювати той місяць, в якому відбулось останнє підвищення посадового окладу за займаною ним посадою. Отже, відповідно до пункту 5 Порядку №1078, в редакції, яка діяла до 15.12.2015, базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення був, в тому числі, місяць зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів. Вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позицію, викладену у позовній заяві.

Клопотань щодо розгляду справи з викликом учасників справи від сторін не надходило.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 у період з 23.04.2015 по 16.02.2022 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ; з травня 2015 по грудень 2019 перебувала на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . З 01.01.2020 військова частина НОМЕР_1 перебуває на грошовому забезпеченні у ВЧ НОМЕР_2 .

04.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до ВЧ НОМЕР_2 із запитом щодо нарахування та виплату їй індексації грошового забезпечення.

Відповідач листом від 02.05.2023 №36/422 повідомив позивача про нараховані суми її грошового забезпечення (в тому числі індексації грошового забезпечення) за період з квітня 2015 року по січень 2021 року.

Вважаючи протиправною поведінку відповідача щодо нарахування та виплати індексації за період з травня 2015 року по грудень 2019 року без застосування наростаючого підсумку з лютого 2008 року та нездійснення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначає Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до статті 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000 №2017-III (далі - Закон №2017-III), законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Статтею 19 Закону №2017-III встановлено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-XII (далі Закон №1282-XII) в редакції на час виникнення спірних правовідносин, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст.2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру:

пенсії;

стипендії;

оплата праці (грошове забезпечення);

суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування;

суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону №1282-XII встановлено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно зі статтею 4 Закону №1282-XII (в редакції, чинній до 01.01.2016), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За змістом абз.1 ст.4 Закону №1282-XII (в редакції, з 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до статті 5 Закону №1282-XII, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів.

Індексація пенсій, інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Статтею 9 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Аналіз положень Закону № 2011-XII та Закону № 1282-ХІІ дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Механізм індексації має універсальний характер, позаяк індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру. Своєю чергою, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації (п.44 постанови Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №380/1513/20).

У відповідності до статті 6 Закону №1282-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, зі змінами та доповненнями (далі - Порядок №1078).

Як встановлено судом зі змісту позовної заяви, застосований позивачем правовий підхід в цій справі зумовлений зміною редакції статті 6 Закону №1282-ХІІ, яка визнана неконституційною Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008. У зв`язку з цим позивач вважає відсутніми підстави для застосування з 22.05.2008, у тому числі й у спірному періоді з травня 2015 року по грудень 2019 року, Порядку № 1078, оскільки Законом не передбачено видання Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Для правильної оцінки наведених позивачем аргументів суд враховує такі релевантні джерела права:

1. Конституція України (№ 254к/96-ВР від 28.06.1996)

Стаття 113. Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Стаття 116. Кабінет Міністрів України:

1) забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України;

2) вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина;

3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

4) розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України;

5) забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону;

6) розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання;

7) здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю;

8) організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи;

9) спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади;

10) виконує інші функції, визначені Конституцією та законами України, актами Президента України.

Стаття 117. Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

2. Закон № 1282-ХІІ (редакція станом на 01.07.1991) не містив положення про те, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

3. Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 25.04.1997 N 234/97-ВР означений Закон викладено в новій редакції, частина третя статті 5 якого встановила: "Порядок проведення індексації грошових доходів громадян визначається Кабінетом Міністрів України згідно із законодавством".

4. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. N663 (втратила чинність на підставі Постанови КМ N 1078 ( 1078-2003-п ) від 17.07.2003) відповідно до статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" ( 1282-12 ) затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів громадян.

5. Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 06.02.2003 N 491-IV внесено зміни до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" ( 1282-12 ), виклавши його в новій редакції.

" Стаття 2. Об`єкти індексації грошових доходів населення

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Стаття 5. Джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення

Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів.

Індексація пенсій, інших виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

Стаття 6. Державні гарантії підвищення грошових доходів населення у зв`язку із зростанням цін

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів.

Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Стаття 17. Прикінцеві положення

1. Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2003 року.

2. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

3. Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом:

внести до Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом;

привести свої рішення у відповідність із цим Законом;

забезпечити приведення центральними органами виконавчої влади прийнятих ними нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом".

6. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 N 1078 з метою реалізації Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV ( 491-15 ) "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

7. Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 N 107-VI Розділ ІІ "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" пункт 98:

" У Законі України "Про індексацію грошових доходів населення" ( 1282-12 ):

2) текст статті 6 викласти в такій редакції:

"У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України".

8. Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, пункт 2 резолютивної частини:

Визнати такими, що не відповідають Конституції України (254к/96-ВР) (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ( 107-17 ).

Аналіз наведених вище норм законодавства України, що у відповідних періодах регулювали спірні правовідносини, дає суду підстави дійти таких висновків:

Постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 N1078, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, винесена Урядом України відповідно до конституційних повноважень вищого органу в системі органів виконавчої влади.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (254к/96-ВР) (є неконституційними), положення (зокрема) пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" ( 107-17 ).

Пунктом 98 розділу II Закону N 107-VI статтю 6 Закону № 1282-ХІІ було викладено в новій редакції, частина друга якої передбачала, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України

Отже, визнання рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 неконституційним пункту 98 розділу II Закону N 107-VI не впливає на чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 N 1078 та не дає підстав для її незастосування, позаяк така постанова Уряду України не була предметом розгляду Конституційним Судом України, вона прийнята в часі раніше, ніж Закон України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 N 107-VI, а внесені таким Законом зміни до статті 6 Закону № 1282-ХІІ не зумовили прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 N 1078.

З огляду на наведене, суд вважає хибними та відхиляє доводи позивача про те, що з 22.05.2008 відсутні підстави для застосування Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 N 1078.

Також суд не бере до уваги як безпідставні аргументи позивача про неузгодженість норм Порядку № 1078 та Закону № 1282-ХІІ, оскільки такі аргументи ґрунтуються на неправильному та вибірковому тлумаченні позивачем норм чинного законодавства.

Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 (в редакції, чинній до 01.12.2015), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

За змістом абз.2 ст.4 п.1-1 Порядку №1078 (в редакції, з 01.12.2015) індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Пунктом 2 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Згідно з абз.1 п.5 Порядку №1078 (в редакції, чинній до 13.02.2014), у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

За змістом абз.1 п.5 Порядку №1078 (в редакції, чинній з 13.02.2014 по 01.12.2015) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Відтак, Порядок №1078 у редакції, яка застосовувалася до 01.12.2015, містив поняття «базовий місяць».

Базовим місяцем вважався той місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної заробітної плати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їхніх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати). Базовий місяць визначали окремо для кожного працівника у випадку, коли заробітна плата зростала внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої її постійної складової.

09.12.2015 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - «Постанова №1013»), якою були внесені зміни до Порядку №1078.

Внаслідок цих змін Порядок №1078 у редакції, що застосовується з 01.12.2015, не містить поняття «базовий місяць» і передбачає уніфікований механізм визначення індексації у разі підвищення заробітної плати.

Для проведення індексації з 01.12.2015 замість терміну «базовий місяць» використовується поняття «місяць підвищення доходу», яке має інший зміст.

Із системного тлумачення пункту 5 Порядку №1078 у редакції, яка була запроваджена з 01.12.2015, висновується, що місяць підвищення доходу - це місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Водночас, вилучення терміну «базовий місяць» та запровадження поняття «місяць підвищення доходу» не вплинуло на правило обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Як у «базовому місяці», так і у «місяці підвищення доходу» індекс обчислення споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення цього індексу для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком із наступного місяця.

Отож, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення доходу позивача та початку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку вона займала.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.09.2023 у справі №160/16084/22, які є обов`язковими для врахування судом відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Позивач помилково вважає, що індексація грошового забезпечення за період з травня 2015 року по грудень 2019 року повинна бути обрахована з наростаючим підсумком, починаючи з лютого 2008 року.

З приводу цього суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови № 1294.

У подальшому, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, місяцем підвищення доходу для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Таким чином, по лютий 2018 року розміри посадових окладів військовослужбовців не змінювались, що виключало підстави для встановлення іншого (відмінного від січня 2008 року) місяця підвищення доходу при проведенні індексації грошового забезпечення у згаданий період.

Тобто, з січня 2008 року по 28.02.2018 посадові оклади, визначені Постановою №1294, були незмінними.

Відтак, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача має здійснюватися з місяця, наступного за місяцем останнього підвищення посадових окладів військовослужбовців відповідно до рішення Уряду.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що предметом судового розгляду є нарахування позивачу індексації за період з травня 2015 року по грудень 2019 року, то позовні вимоги щодо обрахунку такої індексації за вказаний період з наростаючим підсумком, починаючи з лютого 2008 року, є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Водночас, суд враховує, що Порядок №1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».

Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають встановленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.

За змістом позовної заяви правовідносини щодо нарахування й виплати позивачу індексації-різниці за вказаний період не є спірним.

Щодо поточної індексації, то право працівника на її отримання виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку №1078).

Як встановлено судом в матеріалах справи відсутня інформації щодо місяця підвищення доходу позивача, який враховувався при обрахунку індексації.

Відтак, суд вважає, що право позивача на отримання поточної індексації грошового забезпечення за вказаний період не було порушене відповідачем, докази протилежного в матеріалах судової справи відсутні, а тому відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Задоволення позовних вимог на майбутнє не допускається.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п.4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п.5).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що учасник судового процесу - суб`єкт владних повноважень повинен доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності виключно в адміністративних справах про їх оскарження. Водночас, інший учасник судового процесу не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги чи заперечення. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У даному випадку обов`язок доказування правомірності оспорюваних дій належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами обставини, які стали підставою для звернення до суду з позовом щодо оскарження таких дій.

Всупереч викладеному, позовна заява не містить ні викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовну вимогу про зобов`язання відповідача виплатити їй компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, ні періоду допущеного порушення, ні доказів на їх підтвердження.

Відтак, позивач не підтвердила факту порушення її права в цій частині позовних вимог.

За визначенням, наведеним в п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У разі якщо позивач вважає позовну вимогу про зобов`язання відповідача виплатити їй компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб як похідну позовну вимогу від основної вимоги - про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з травня 2015 року по грудень 2019 року наростаючим підсумком починаючи лютого 2008 року, - то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такої позовної вимоги, що мотивував вище по тексту судового рішення. З огляду на наведене, відсутні й підстави для задоволення похідної позовної вимоги.

З урахуванням наведеного, судом не встановлено підстав для зобов`язання відповідача здійснити компенсацією позивачу сум податку з доходів фізичних осіб, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України за результатами судового розгляду справи не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 15 листопада 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2

Суддя С.М. Дуляницька