Справа № 280/1647/23
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/1647/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1

на рішення Запорізького оружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року (головуючий суддя Конишева О.В.) по адміністративній справі № 280/1647/23, розглянутої у порядку письмового провадження

за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 17.03.2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (далі в-ч НОМЕР_1 ), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення інспектора прикордонної служби першої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № НОМЕР_2 прикордонного Карпатського загону майстер-сержанта ОСОБА_2 (далі інспектор прикордонної служби Поліщук М.В.) від 25.09.2022 року про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову зазначено, що він є студентом денної форми навчання Суспільної Академії Наук -Філія у Варшаві(Польща), має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на 6 місяців відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як здобувач фахової передвищої та вищої освіти, про що Запорізьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (далі Запорізьким РТЦ КСП) 05.09.2022 року видано довідку та внесено відповідний запис до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, але посадова особа органу Державної прикордонної служби незаконно відмовила йому в перетині державного кордону.

У відзиві на позов відповідач просить в позові відмовити за безпідставністю вимог, оскільки під час перевірки документів позивача встановлено відсутність у нього документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення інспектора відділу прикордонної служби Поліщук М.В. від 25.09.2022 року про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-ти річного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягнуті судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду скасувати з підстав порушення норм матеріального права, та відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду у відповідності до ст. 308 КАС України в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_3 .09.2022 року.

Згідно з довідками про прийняття іноземця на стаціонарне навчання №319953/z/ st/21/22 від 01.10.2020 року, та від 09.08.2022 року, виданими Суспільною Академією Наук -Філія у Варшаві (Польща), позивач прийнятий на термін з 01.10.2020 року до 30.09.2025 року на денну форму навчання першого ступеня на платній основі , і продовжує це навчання в 1 семестрі 2022/2023 року, яке оплатив в 1 семестрі 2020/2021 навчального року, і за повторне навчання в 1 семестрі 2022/2023 року.

Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_4 , виданого 16.02.2022 року Запорізьким РТЦ КСП, ОСОБА_1 03.11.2021 року зарахований у запас на підставі ст18.1.1 Закону України «Про ВП і ВС» ,16.02.2022 року взятий на військовий облік військовозобов`язаних.

Запорізьким РТЦ КСП 05.09.2022 року позивачу видано довідку №ВО/4325 , дійсна до 04.03.2023 року, для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, про те, що позивач має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для навчання за кордоном немає.

Позивач 25.09.2022 року прибув в міжнародний автомобільний пункт пропуску «Рава-Руська» з метою перетину державного кордону України, де ним пред`явлено посадовій особі відповідача особисті документи та довідку Запорізького РТЦ КСП №ВО/4325 від 05.09.2022 року.

Перевіривши надані позивачем документи інспектором відділу прикордонної служби Поліщук М.В. прийнято оспорюване рішення від 25.09.2022 року про відмову ОСОБА_1 , який досяг 16- річного віку, в перетинанні державного кордону України, яким позивача як громадянина України тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України на підставі Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", а також Закону України "Про затвердження указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року" у зв`язку з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону через ненадання ним документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні не чітко зазначено підстави його прийняття, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про протиправність прийнятого відповідачем 25.09.2022 року рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України та скасував спірне рішення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст. 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції .

Гарантоване ст. 33 Конституції України право вільно залишати територію України належить до категорії прав, що можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Воєнний стан на усій території України введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №64/2022 (затвердженого Законом № 2102-IX від 24.02.2022).

Зазначеним Указом воєнний стан введено із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, в подальшому цей строк продовжувався наступними Указами Президента України, та діє до теперішнього часу.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05. 2015 року №389-VIII (далі - Закон №389-VIII).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону №389-VIII).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом (ч.6 ст.5 Закону №389-VIII).

В указі Президента України про введення воєнного стану серед іншого зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст.5 Закону №389-VIII).

Згідно п. 3 Указу №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст. 8 Закону №389-VIII .

Відповідно до п. 3 Указу №64/2022 на період дії правового режиму воєнного стану (строк дії обмежень) передбачено можливість обмеження у тому числі встановленого ст.33 Конституції України права вільно залишати територію України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно з п. 2 Указу №64/2022 зобов`язано військове командування (Генеральний штаб Збройних Сил України, Командування об`єднаних сил Збройних Сил України, командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управління оперативних командувань, командирів військових з`єднань, частини Збройних Сил України, Державну прикордонну службу України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національну гвардію України, Службу безпеки України, Службу зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом №389-VIII заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Порядок перетинання громадянами України державного кордону унормовано Правилами перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені постановою КМ України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила №57).

З метою врегулювання особливостей, винятків та обмежень у реалізації прав громадян України на виїзд за межі території України, а із цим і прав на перетин державного кордону, після введення на усій території України воєнного стану, Урядом неодноразово вносилися зміни до Правил №57, з поміж інших змін ,які підлягають застосуванню в умовах воєнного стану, Правила №57 доповнено пунктами 2-1 - 2-6.

Зокрема, п. 2-1 та 2-2 передбачено категорії осіб, що мають право перетинати державний кордон під час дії на території України воєнного або надзвичайного стану, а також умови і порядок реалізації цього права, до зазначених категорій осіб позивач не належить.

Згідно з п. 2.6 Правил №57, в редакції чинній з 01.04.2022 року, передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у п. 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 ч.3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Нормою п. 2.6 Правил № 57 право на перетин державного кордону поширено окрім осіб перелік яких прямо передбачено п. 2-1 та 2-2 цих Правил і на інших осіб, які є військовозобов`язаними, однак не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Однак із цього правила встановлено винятки і ці винятки поширено на осіб, визначених у тому числі в абз.2 ч.3 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно абз. 2 ч.3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-XII), призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти (абзац 2 ст. 23 в редакції Законів №2745-VIII від 06.06.2019, №2196-IX від 14.04.2022).

Як встановлено судом, позивач при спробі перетину державного кордону посилався на те, що він є здобувачем вищої освіти та прямує для навчання за денною формою до іноземного вищого навчального, який розташований в Республіці Польща. Обґрунтовував своє право на перетин кордону тим, що йому надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на період навчання.

Системний аналіз процитованих норм п.2-6 Правил №57 у сукупності із ст.23 Закону №3543-XII дає підстави для висновку, що під час дії воєнного стану не усім категоріям осіб які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації надано право на перетин державного кордону у режимі виїзду. Здобувачам вищої освіти хоча і гарантовано право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, однак для цієї категорії осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, не передбачено права на перетин державного кордону у режимі виїзду в умовах дії на території України воєнного стану.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 25.09.2022 року позивач не мав правових підстав для перетину державного кордону.

Згідно з положеннями ст.1 Закону Закон №389-VIII особливий правовий режим воєнного стану передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, повноважень необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст.2 Закону).

Згідно з п.3 ч.1 ст.12-1 Закону Кабінет Міністрів України в разі введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях: організовує та здійснює керівництво центральними та іншими органами виконавчої влади в умовах воєнного стану.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Указу від 24.02.2022 року №64/2022 КМ України зобов`язано невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні.

Системою таких заходів стало прийняття урядом Постанов №166 від 28.02.2022 року, №179 від 01.03.2022 року, №264 від 12.03.2022 року, №383 від 29.03.2022 року, №399 від 01.04.2022 року, №411 від 05.04.2022 року, №615 від 20.05.2022 року, №661 від 10.06.2022 року, №992 від 02.09.2022 року, №1044 від 10.09.2022 року, №1082 від 27.09.2022 року, №1148 від 04.10.2022 року та №1212 від 28.10.2022 року, якими внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України. Цими змінами, з - поміж іншого, передбачено обмеження прав певних категорій громадян України на виїзд за межі території України впродовж строку дії воєнного стану. Це обмеження, як зазначалося судом раніше, узгоджується із п. 3 Указу від 24.02.2022 року №64/2022 про можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст. 33 Конституції України.

Таким чином, введення Указом від 24.02.2022 року №64/2022 на усій території України воєнного стану і стало причиною тимчасового обмеження прав позивача на перетин державного кордону з метою виїзду за межі території України. Це тимчасове обмеження запроваджено у відповідності до Конституції України, Закону Закон №389-VIII та Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні.

Суд звертає увагу, що передбачені ст.6 Закону №3857-XII підстави тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України є загальними та застосовуються як до, так і після введення воєнного стану, застосована щодо позивача підстава для відмови у перетині державного кордону є спеціальним обмеженням впровадженим в установленому Конституцією України порядку на період дії воєнного стану.

Посилання позивача на невідповідність рішення встановленій формі спростовано матеріалами справи, згідно яких оспорюване рішення від 25.09.2022 року про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України відповідає формі, затвердженій наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 14.12.2010 року №967.

Стосовно доводів позивача про неналежне мотивування відповідачем рішення про відмову в перетинанні державного кордону, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскаржуване рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України від 25.09.2022 року відповідає формі, затвердженій наказом Адміністрації ДПС України від 14.12.2010 року №967.

Так, в рішенні наведено персональні дані позивача, його паспортні документи, вказано правову підставу його прийняття, а саме Укази Президента від 24.02.2022 року №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», щодо ведення тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст. 33 Конституції України, а також Постанову КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», вказано що тимчасово обмежено виїзд позивача з України під час дії воєнного стану у зв`язку з відсутністю такого права.

Тобто, оскаржуване рішення містить всі обов`язкові реквізити, підставу та мотиви його прийняття, тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

В силу викладеного оспорюване рішення від 25.09.2022 року про відмову позивачу у перетинанні державного кордону на виїзд з України є індивідуальним правовим актом, на час прийняття рішення виконано, чим вичерпало свою дію.

При відмові в задоволенні позову відповідно до приписів ст.139 КАС України відсутні підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених судових витрат

Суд першої інстанції при вирішенні спору між сторонами вищенаведене залишив поза увагою, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що є підставою для скасування судового рішення та відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України - задовольнити.

Рішення Запорізького оружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року по адміністративній справі № 280/1647/23 - скасувати та прийняти постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, та не підлягає оскарженню в касаційному порядку згідно ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий