Справа № 600/2485/22-а
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 листопада 2023 року

м. Київ

справа №600/2485/22-а

адміністративне провадження № К/990/36993/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Чернівецького зонального відділу Військової служби правопорядку на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі №600/2485/22-а за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чернівецького окружного адміністративного суду, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Чернівецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо неналежного розгляду її звернень від 21.05.2022, 30.05.2022 та від 02.06.2022;

- зобов`язати Чернівецький зональний відділ Військової служби правопорядку розглянути її звернення від 21.05.2022, 30.05.2022 та від 02.06.2022 відповідно до вимог Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України".

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2022 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено:

- визнано протиправними дії Чернівецького зонального відділу Військової служби правопорядку щодо неналежного розгляду звернень ОСОБА_1 від 21 травня 2022 року від 30 травня 2022 року та від 02 червня 2022 року;

- зобов`язано Чернівецький зональний відділ Військової служби правопорядку розглянути звернення ОСОБА_1 від 21 травня 2022 року від 30 травня 2022 року та від 02 червня 2022 року відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України".

06 листопада 2023 року до Суду надійшла касаційна скарга Чернівецького зонального відділу Військової служби правопорядку на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі №600/2485/22-а.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

У цій справі предметом спірних правовідносин є дії суб`єкта владних повноважень щодо неналежного розгляду звернень позивача.

Отже, з урахуванням вимог статті 12 КАС України, ця справа відносяться до справ незначної складності.

У касаційній скарзі скаржник посилається на частину п`яту статті 328 КАС України та зазначає, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, з огляду на те, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 18 Закону України «Про звернення громадян», статті 112 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пункту 3.11 Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 №735, з урахуванням положень Переліку відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію (ПСІ-2023), затвердженого наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 30.01.2013 №12 у подібних правовідносинах щодо надсилання (надання) копій матеріалів за зверненням громадян, в тому числі, які містять інформацію з обмеженим доступом та стосуються військових об`єктів, конфіденційних даних військових службових осіб та військовослужбовців, ураховуючи оголошення в Україні воєнного стану.

Суд відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки касаційна скарга не містить обґрунтування в чому полягає фундаментальність значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи. Крім того, Суд зауважує, що зазначені скаржником норми є загальними та суди попередніх інстанцій, застосовуючи ці норми при вирішенні цього спору виходили з обставин безпосередньо цієї справи, що вказує на неможливість застосування висновку Верховного Суду за результатом перегляду судових рішень у цій справі у подібних правовідносинах.

Посилаючись на велику кількість звернень громадян, які надходять до командування військових частин та органів військового управління, скаржник зазначає про значний суспільний інтерес до спірного питання, а також винятковість значення цієї справи для Чернівецького зонального відділу Військової служби правопорядку у зв`язку з необхідністю формування єдиного підходу надання громадянам копій матеріалів за їх зверненням та збереження інформації з обмеженим доступом, яка стосується функціонування ЗСУ.

Суд зазначає, що сама лише вказівка на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, без належного та фундаментального обґрунтування та за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Отже, доводи скаржника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики при вирішенні аналогічних судових прав є необґрунтованими.

Суд також зазначає, що справа, яка має виняткове значення для її учасника, може бути виокремлена із загальних правил розгляду адміністративних справ Верховним Судом, якщо виявлено після апеляційного розгляду справи неоднакове застосування судом апеляційної інстанції одного й того ж положення закону.

Отже, допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципу правової визначеності з метою гарантування передбачуваності судового рішення.

Водночас заявником у касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливих вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Суд зазначає, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Водночас касаційна скарга не містить належних доводів, які могли б обґрунтувати дію підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не вказав випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

З огляду на зазначене, клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження та клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення Судом не вирішується.

Керуючись статтями 12, 13, 248, 328, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Чернівецького зонального відділу Військової служби правопорядку на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі №600/2485/22-а.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

В.М. Соколов