Справа № 240/23713/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 листопада 2023 року м. Житомир справа № 240/23713/23

категорія 106020000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Єфіменко О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області щодо ненарахування і невиплати їй додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 24 лютого 2022 по 18 липня 2022 включно у розмірі 30 000 гривень щомісячно, а починаючи з 19 липня 2022 по 20 січня 2023 року у розмірі до 30 000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Житомирській області здійснити нараховування та виплату їй додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 24 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року включно у розмірі 30 000 гривень щомісячно, а починаючи з 19 липня 2022 по 20 січня 2023 року у розмірі до 30 000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Ухвалою суду від 16.08.2023 позовну заяву залишено без руху для усунення зазначених недоліків шляхом надання до суду окремої заяви відповідно до вимог ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) про поновлення строку звернення із вказанням обґрунтувань строку пропуску звернення до суду із даним позовом.

06.11.2023 позивачка, на виконання вимог ухвали суду подала до суду клопотання про поновлення пропуску строку звернення до суду. Пояснює, що отримавши 15.02.2023 від відповідача відповідь на адвокатський запит, звернулася до суду із позовною заявою, яку відповідно до ухвали суду від 13.06.2023 постановленої у справі 240/8656/23 їй повернуто. Зазначає, що ухвалу про повернення позовної заяви отримала 07.08.2023 та 09.08.2023 повторно звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із даним позовом. Вважає, що причина пропуску строку для повторного звернення до суду є поважною, оскільки не могла дізнатися раніше дня вручення/отримання тексту ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 13.06.2023. Крім того, просить суд врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 по справі №260/3564/22, якою підтверджено право співробітника судової охорони на нарахування та виплату додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28 лютого 2022 року.

У той час, під час постановлення даного процесуального рішення суд не розглядає наявність права позивачки для отримання додаткової винагороди, а розгляд підлягає лише дотримання нею саме процесуального строку звернення до суду.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивачка вважає порушеним своє право на отримання додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 24 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року включно у розмірі 30 000 гривень щомісячно, а починаючи з 19 липня 2022 по 20 січня 2023 року у розмірі до 30 000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць. У той час, до суду звернулася 09.08.2023.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Процесуальний закон не дає визначення терміна "поважні причини".

При цьому, у рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 у справі №6-26370кс04 зазначено таке: «Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим».

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Кажучи про принцип рівності сторін, суд указує, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, якій не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 р. № 3932/02, § 22).

Відповідно до прецедентного права Суду рішення судів і трибуналів повинні бути належним чином мотивовані. Ступінь цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення, що повинно бути визначено у світлі конкретних обставин справи (справа "Гарсія Руїз проти Іспанії", § 26).

Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

Строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У той час, реалізація позивачкою права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Отримання позивачкою листа у відповідь на адвокатський запит не змінює момент, з якого вона повиннна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивачка почала вчиняти більш ніж через рік, після неотримання з 24.02.2022 додаткової винагороди, на яку, на її думку, має право.

Аналогічна позиція дотримана Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі №380/14933/22.

За результатами розгляду клопотання, поданого позивачкою на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд дійшов висновку щодо відсутності належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, на думку суду, представником позивачкою не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Під час розгляду клопотання позивачки про поновлення пропущеного строку звернення до суду судом встановлено, що вона просить зобов`язати відповідача здійснити їй нарахування додаткової винагороди за період з 24 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року включно у розмірі 30 000 гривень щомісячно, а починаючи з 19 липня 2022 по 20 січня 2023 року у розмірі до 30 000 пропорційно до відпрацьованого часу, натомість до суду звернулася в серпні 2023 року, тобто з порушенням трьохмісячного строку звернення до суду, визначеного положеннями КАС України та Кодексу законів про працю України.

Враховуючи викладене, слід відмітити, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до адміністративного суду з поважних причин.

Водночас суд відзначає, що надані позивачкою докази, які слугували підставою для пропущення строку звернення до суду, не можуть вважатись поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Суд звертає увагу позивача на те, що пропущений строк звернення до суду із даним позовом може бути поновлений лише якщо за результатами оцінки та перевірки наведених заявником у відповідній заяві підстав пропуску такого строку, слугуватиме висновку про їх поважність.

Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

Законодавче обмеження строку звернення до суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 30.04.2020 по справі №440/3092/19.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що під час прийняття даного судового рішення не розглядаються питання про наявність права у позивачки на отримання додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", а лише дотримання нею процесуального строку звернення до суду із даним позовом.

З огляду на викладене, посилання позивачки на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 по справі №260/3564/22, якою підтверджено право співробітника судової охорони на нарахування та виплату додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28 лютого 2022 року, а питання дотримання особою строку звернення до суду із даними спірними правовідносинами не розглядалося, а тому викладені у клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду є безпідставним.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість зазначених доводів позивачки у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, а тому таке до задоволення не підлягає.

Таким чином, недоліки позовної заяви до вказаного в судовому рішенні строку, позивачкою не усунуті.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що позивач у встановлений судом строк вимоги ухвали судді від 16.08.2023 не виконала, недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не усунула, а тому така позовна заява підлягає поверненню позивачці.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, повернути позивачу без розгляду.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко