Справа № 120/6715/23
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 листопада 2023 р. Справа № 120/6715/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 24.05.2019, в частині визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 133922,70 грн., а також податкового повідомлення-рішення № від 24.05.2019, в частині визначення позивачу податкового зобов`язання з військового збору в сумі 11160,22 грн.

Ухвалою від 06.06.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що перевіркою дотримання позивачем встановленого порядку подання податкових декларацій встановлено, що податкова декларація про майновий стан та доходи платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 за 2017 рік не подавалась. При цьому, відповідно до відомостей з бази даних по ДРФО позивач у 2017 році отримала дохід як додаткове благо у вигляді анульованого (прощеного) боргу в розмірі 852291,19 грн. за кредитом, наданим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль".

Також у відзиві зазначено, що розрахунок податку на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року проводиться відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України. Ставка податку в 2017 році складала 18% (852291,19 грн. х 18% = 153412,41 грн.). Ставка військового збору становить 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного з урахуванням підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (852291,19 грн. х 1,5% = 12784,37 грн.). Таким чином, з огляду на виявлені під час перевірки порушення Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 24.05.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення № та №, якими позивачу збільшено суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору, а також донараховано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за несвоєчасне відображення (заниження) податкових зобов`язань.

За наведених обставин представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

05.07.2023 позивачем подано відповідь на відзив, в якій вона підтримала заявлені позовні вимог в повному обсязі. Зазначила, що курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 29.08.2005 між позивачем (позичальник) та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) було укладено кредитний договір №013/035-38/30655.

20.11.2017 між кредитором та позичальником з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, у зв`язку із достроковим погашенням позичальником частини кредитної заборгованості укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №013/035-38/30655 від 29.08.2005.

Вказаним договором сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 20.11.2017 складає 23662,30 доларів США, в тому числі:

- сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 7160 доларів США, що складає еквівалент 189733,46 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору;

- проценти, нараховані за користування кредитом - 16502,30 доларів США, що складає еквівалент 437298,88 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору;

- розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 3459755,24 гривень.

У зв`язку з виконанням позичальником умов кредитора, сторони домовилися, що з 20.11.2017 боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним (пункт 2 договору про припинення зобов`язань за кредитним договором).

Крім того, 25.03.2008 між позивачем (позичальник) та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (кредитор) було укладено кредитний договір №014/035-38/60070.

20.11.2017 між кредитором та позичальником з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, у зв`язку із достроковим погашенням позичальником частини кредитної заборгованості укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №014/035-38/60070 від 25.03.2008.

Вказаним договором сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 20.11.2017 складає 35128,59 доларів США, в тому числі:

- сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 25003,04 доларів США, що складає еквівалент 662557,73 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору;

- проценти, нараховані за користування кредитом - 10125,55 доларів США, що складає еквівалент 268317,83 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору;

- розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 8761995,46 гривень.

У зв`язку з виконанням позичальником умов кредитора, сторони домовилися, що з 20.11.2017 боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним (пункт 2 договору про припинення зобов`язань за кредитним договором).

Пунктом 5 зазначених вище договорів визначено, що з підписанням цього договору позичальник вважається повідомленим відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначена в пункті 1 договору, та про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено).

Встановлено, що в період з 20.03.2019 по 27.03.2019 посадовою особою відповідача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах ОСОБА_1 з АТ "Райффайзен Банк Аваль" за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За наслідком проведеної перевірки складено Акт №1171 від 02.04.2019, у висновках якого зафіксовано наступні порушення:

- п. п. "д" п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік на суму 153412,41 грн.;

- п. п. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України у результаті чого визначено суму військового збору за результатами 2017 року на суму 12784,37 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 24.05.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 153412,41 грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 38353,10 грн., а також №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 12784,37 грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 3196,09 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями в частині визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 133922,70 грн., а також в частині визначення податкового зобов`язання з військового збору в сумі 11160,22 грн., позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Питання правозастосування абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України отримало оцінку у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17, у якій Судова палата дійшла висновків, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі, коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим, проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, без включення в цю суму боргу (кредиту) процентів, нарахованих за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Як слідує із матеріалів справи, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями визначено позивачу суми зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які розраховані саме із основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором на підставі договорів від 20.11.2017 про припинення зобов`язань за кредитним договором №014/035-38/60070 від 25.03.2008 та №013/035-38/30655 від 29.08.2005.

Втім, обґрунтовуючи вимоги даного позову, позивач, посилаючись на положення п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, зазначає, що курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Надаючи оцінку таким твердженням позивача, суд враховує наступне.

Так, 7 травня 2015 набув чинності Закон України від 9 квітня 2015 року № 321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі - Закон № 321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 01 січня 2015 року.

Із системного аналізу правових норм Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у згаданій вище постанові від 28 липня 2021 року по справі №826/12872/17 дійшов висновку, що у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

В даному ж випадку, 20.11.2017 між кредитором та позичальником (позивачем) з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, у зв`язку із достроковим погашенням позичальником частини кредитної заборгованості укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №013/035-38/30655 від 29.08.2005.

Вказаним договором сторони визнали і підтвердили, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 20.11.2017 складає 23662,30 доларів США, в тому числі:

- сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 7160 доларів США, що складає еквівалент 189733,46 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору;

- проценти, нараховані за користування кредитом - 16502,30 доларів США, що складає еквівалент 437298,88 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору;

- розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 3459755,24 гривень.

Крім того, 20.11.2017 між кредитором та позичальником (позивачем) укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №014/035-38/60070 від 25.03.2008.

Вказаним договором сторони визнали і підтвердили, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 20.11.2017 складає 35128,59 доларів США, в тому числі:

- сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 25003,04 доларів США, що складає еквівалент 662557,73 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору;

- проценти, нараховані за користування кредитом - 10125,55 доларів США, що складає еквівалент 268317,83 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладання цього договору;

- розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 8761995,46 гривень.

Уклавши відповідні договори сторони домовилися, що з 20.11.2017 боргові зобов`язання за кредитними договорами припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитні договори вважаються розірваними (пункт 2 договорів від 20.11.2017 про припинення зобов`язань за кредитними договорами №014/035-38/60070 від 25.03.2008 та №013/035-38/30655 від 29.08.2005).

При цьому, як уже було зазначено судом вище, саме з суми основного боргу контролюючим органом було визначено грошові зобов`язання.

Крім того, як слідує з обставин цієї справи, позивачу банком було прощено (анульовано) суму основного боргу, а не змінено валюту зобов`язання за таким фінансовим кредитом з іноземної валюти у гривню, що, у розумінні вищенаведених норм податкового законодавства, зумовлює виникнення додаткового блага та, як наслідок, зобов`язання задекларувати отриманий дохід і сплатити з нього податок і військовий збір.

Суд наголошує, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що між нею та банком було укладено угоду про зміну валюти зобов`язання за такими кредитами з іноземної валюти на гривню, а тому пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України не врегульовує виниклі між сторонами спірні правовідносини.

Подібна позиція в аналогічних правовідносинах підтримана Верховним Судом в постановах від 28.03.2023 по справі №300/2162/19 та від 13.07.2023 по справі №160/19333/21.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність у договорах про припинення зобов`язань за кредитними договорами №014/035-38/60070 від 25.03.2008 та №013/035-38/30655 від 29.08.2005 інформації про суму основного боргу (неповернутого кредиту) в еквіваленті до гривні по офіційному курсу НБУ на дату укладання договору, на переконання суду, жодним чином не вказує про зміну валютного зобов`язання, адже позивачу прощено суму основного боргу саме в доларах США.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем цілком обґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 153412,41 грн. та №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 12784,37 грн.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору не має.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Повний текст рішення складено 16.11.2023.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна