Справа № 276/2116/23
Суддя: БОБЕР Д. О.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 276/2116/23
Провадження по справі №2-а/276/31/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Бобра Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Свиридок А.В.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції НПУ, третя особа: старший лейтенант Управління патрульної поліції в Житомирській області Наумчук Володимир Олегович про скасування постанови серії ЕАТ №7861459 від 03.10.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності,, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАТ №7861459 від 03.10.2023 року інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта Поліції Наумчука Володимира Олеговича його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП за те, що він 3 жовтня 2023 року об 11 годині 54 хвилині в м. Житомирі, по вул. Майдан С.П. Корольова 1, керуючи транспортним засобом Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку і стоянку в зоні дії знаку, чим порушив вимоги п.4.8 «Порушення вимог заборонних знаків» ПДР України.

Позивач вважає, що накладення на нього адміністративного стягнення не відповідає фактичним обставинам справи, вказана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вказує, що здійснив зупинку з тих причин, що не помітив заборонний дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», оскільки він був затулений гілками дерева, а тому помітити і зреагувати на нього неможливо. Вважає, що постанова підлягає скасуванню з підстав невиконання працівниками поліції покладених на них завдань у частині відвернення та попередження правопорушень, а також у зв`язку з неможливістю ним відреагувати на дорожній знак 3.31, оскільки його встановлено з порушеннями вимог ДСТУ, які суттєво впливають на можливість дотримання Правил дорожнього руху.

Позивач просить суд скасувати постанову інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Наумчука Володимира Олеговича серія ЕАТ №7891459 від 03.10.23 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 1 ст.122 КУпАП. Окрім того, просить суд винести окрему ухвалу, якою зобов`язати Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України провести внутрішнє розслідування щодо дій наряду поліції у складі: працівників поліції Сударєвої, Білошицького та інспектора 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Наумчука Володимира Олеговича.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 19.10.2023 року відкрито провадження у даній справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції НПУ направив до суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, просить суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування заперечень вказано, що позивач порушив вимоги п.8.4 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306), а саме: заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі, а саме не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Заборонним дорожнім знаком 3.34 «Зупинку заборонено» забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Представник відповідача зазначає, що з відеозапису портативного нагрудного відеореєстратора поліцейського вбачається, що гілки дерев не закривають дорожній знак, він розташований на видному місці. Вказує, що поліцейський при винесенні постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено в якості доказу диск з відеозаписом. На підтвердження надсилання позивачу відзиву долучено копію списку №7699 згрупованих відправлень рекомендованих листів від 01.11.2023 року.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому позивач вважає заперечення відповідача, викладені у відзиві, безпідставними. Позивач вказує, що в своєму відзиві відповідач жодним чином не спростовує основне твердження позивача про те, що знак встановлено з порушенням вимог ДСТУ, про які йдеться в позовній заяві. В якості доказу долучено диск з відеозаписом, на якому, як зазначає позивач, видно, що знак «Зупинку заборонено» з`являється та знаходиться в полі зору людини, крокуючої по маршруту руху автомобіля на протязі 16-ти кроків, що становить не більше, як 12 метрів, що не відповідає нормам, встановленим ДСТУ, а також гілки закривають зазначений знак.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7861459 від 03.10.2023, винесеною інспектором 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Наумчуком В.О., копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 03.10.2023 року об 11 годині 54 хвилині в м. Житомирі, по вул. Майдан С.П. Корольова 1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку і стоянку в зоні дії знаку, чим порушив вимоги п.8.4 «в» Правил дорожнього руху, а саме, порушення вимог заборонних знаків.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначено Правилами дорожнього руху (ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Згідно із п.8.4 «в» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху заборонним дорожнім знаком 3.34 «Зупинку заборонено» забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Дія знаку 3.34 не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Відповідно до п.1.10 ПДР зупинкою є припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Пунктом 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами Закону України «Про національну поліцію» до повноважень національної поліції відповідно до покладених на неї обов`язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 122 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

У відповідності до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною другою та четвертою статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Частиною 5 ст.258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. З огляду на положення наведеної норми, з урахуванням приписів статті 258 КУпАП, слідує, що в даному випадку при вчиненні адміністративного правопорушення пов`язаного з безпекою руху, чітко визначена правова можливість для інспектора патрульної поліції винесення постанови на місці вчинення цього порушення.

За приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справ і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.

Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має змогу спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.

Аналогічного правового висновку Верховний Суд дійшов, зокрема, у справі 537/6068/16-а від 20.08.2020 року.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП України визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП протиправною та необґрунтованою на тій підставі, що 03.10.2023 року він здійснив зупинку, не помітивши заборонний дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», оскільки він був затулений гілками дерева, а тому помітити і зреагувати на нього неможливо, окрім того знак встановлено з порушенням п.10.2.3 ДСТУ.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано суду відеозапис, з якого встановлено, що транспортний засіб позивача Honda CR-V, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив вимоги пункту п.8.4 «в» Правил дорожнього руху України. Позивач на відео підтвердив, що саме він керував транспортним засобом та здійснив зупинку у зафіксованому на відеозаписі місці. Факту керування та зупинки транспортного засобу позивач не заперечує і в позовній заяві.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, яка мала місце 03.10.2023 року за участю ОСОБА_1 , який здійснив зупинку в забороненому Правилами дорожнього руху місці.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 в позовній заяві зазначив, що здійснив зупинку, не помітивши заборонний дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», оскільки він був затулений гілками дерева, а тому помітити і зреагувати на нього неможливо, окрім того знак встановлено з порушенням п.10.2.3 ДСТУ. У зв`язку з цим, він зупинився там де вважав це дозволеним.

Таким чином, позивач стверджує, що в його діях відсутня вина у вчиненні адміністративного порушення, за яке його було притягнуто до відповідальності.

З`ясовуючи наявність вини у діях ОСОБА_2 як обов`язкового елементу складу адміністративного правопорушення суд виходить з наступного.

Вина є основною й обов`язкова ознакою суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння та його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки й бажала їх або свідомо допускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків вольову ознаку.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії (бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла передбачити (недбалість). Якщо поняття умислу пов`язано з психічним ставленням особи до свого діяння та його наслідків, то під час визначення необережності до уваги беруть лише ставлення до шкідливих наслідків.

Відповідно до п.2.3 «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно п.1.10 ПДР України дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Згідно з п. 14.1.1. ДСТУ 4100-2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення, тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Пунктами 14.5.1, 14.5.2 ДСТУ 4100-2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» передбачено, що заборонні знаки застосовують, щоб увести обмеження руху або їх скасувати. Заборонні знаки, крім спеціально обумовлених цим стандартом випадків, потрібно встановлювати безпосередньо перед ділянками доріг, на яких вводиться або скасовується відповідне обмеження. Пунктом 14.5.29 ДСТУ знак 3.34 «Зупинку заборонено» застосовують, щоб заборонити зупинку і стоянку ТЗ. Його встановлюють з того боку дороги, на якому вводять заборону. Пунктом 14.15.36 ДСТУ передбачено, що дія знаків 3.33-3.37 поширюється від місця установлення до найближчого перехрестя за знаком.

З дослідженого судом наданого відповідачем відеозапису встановлено, що з правого боку дороги по вулиці Майдан С.П.Корольова перед пішохідним переходом в напрямку руху від вулиці Велика Бердичівська встановлено знак 3.34 «Зупинку заборонено». Вказаним знаком введено обмеження на зупинку транспортних засобів на розміщену за ним ділянку дороги. Як встановлено судом, саме на цій забороненій для зупинки ділянці дороги ОСОБА_1 здійснив зупинку свого автомобіля. З відеозапису слідує, що вказаний заборонний дорожній знак розміщений на значній відстані від зелених насаджень, в тому числі й дерев, та не є затулений гілками, про що вказує в своїй заяві позивач.

На дослідженому судом наданому позивачем відеозапису встановлено, що відеозйомка відбувається в русі, під час якого особа, яка здійснює зйомку йде по смузі руху транспортних засобів по вулиці Майдан С.П.Корольова від вулиці Велика Бердичівська. Рухаючись у вказаному напрямку по вулиці Майдан С.П.Корольова, яка має плавне заокруглення вправо, після якого в полі зору відразу з`являється дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», який розташований з правої частини дороги на значній відстані від заокруглення дороги, а також зелених насаджень, в тому числі і дерев, та постійно перебуває в полі видимості.

Дослідивши матеріали справи, у суду відсутні підстави вважати, що зазначений дорожній знак розташований таким чином, що затулений гілками дерева, а тому помітити і зреагувати на нього неможливо.

Водночас в позовній заяві позивач стверджує, що вище вказаний дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» розташований з порушенням п.10.2.3 ДСТУ, зазначаючи, що знаки, установлені на дорозі послідовно, за винятком знаків, установлених на перехресті та в місцях проведення робіт, повинні бути розташовані поза населеними пунктами на відстані не менше ніж 50 м, а в населених пунктах - не менше ніж 25 м між поперечними перетинами дороги, в яких встановлені знаки.

Так, діючі ДСТУ 4100-2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», які чинні з 01.11.2021 року, не містять в собі п.10.2.3. Водночас пунктом 14.2.3 вказаних ДСТУ встановлено, що знаки, встановлені на дорозі послідовно, за винятком знаків, дія яких поширюється на перехрестя, пішохідний перехід, та встановлених у місцях проведення дорожніх робіт, повинні бути розташовані поза населеними пунктами за відстані не менше ніж 50 м, а в населених пунктах не менше ніж 25 м між поперечними перетинами дороги, де встановлені знаки.

З п.3.17 ДСТУ 4100-2021 слідує, що площина поперечного перетину дороги проходить через місце встановлення дорожнього знака.

Таким чином, з аналізу вказаних норм в даному випадку відстанню між поперечними перетинами доріг є відстань між дорожніми знаками

З наданого позивачем відеозапису встановлено, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» розташований в напрямку руху на правій частині дорозі. Вказаний знак перебуває в полі зору та його добре видно, він розміщений першим. Після цього знаку на значній відстані розміщений дорожній знак 5.38.2 «Пішохідний перехід», на який не поширюється дія п.14.2.3 ДСТУ 4100-2021. Далі на значній відстані від дорожнього знаку 5.38.2 «Пішохідний перехід» розміщений дорожній знак 1.33 «Діти». Оскільки дія п.14.2.3 ДСТУ 4100-2021 не поширюється на розміщений дорожній знак 5.38.2 «Пішохідний перехід», то в даному випадку дорожній знак 1.33 «Діти» повинен бути розташований на відстані не менше ніж 25 м від дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Окрім того, дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», вимогу якого порушив ОСОБА_1 розташований першим, його видимість не перекрита іншими дорожніми знаками, а дорожній знак 1.33 «Діти» розташований після нього на значній відстані та його порушення позивачу не інкримінувалося. Таким чином, суд приходить до висновку, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» розташований з дотриманням відповідних норм ДСТУ.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність вини у діях ОСОБА_1 , оскільки наведені ним обставини щодо того, що дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» був затулений гілками дерева, а також встановлений з порушеннями вимог ДСТУ, не знайшли свого підтвердження, та спростовані наявними у матеріалах справи доказами.

Окрім того, досліджуючи законність винесеної постанови серія ЕАТ №7891459 від 03.10.23 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також дотримання процедури її винесення, судом з`ясовано, що ОСОБА_1 були роз`яснені його процесуальні права, а поліцейський при винесенні постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Дослідивши доводи позивача, суд приходить до висновку, що вони не спростовують правомірність оскаржуваної постанови та не є безумовними підставами для її скасування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи позивача, наведені ним у позовній заяві та відповіді на відзив, у тому числі щодо не етичної поведінки поліцейського та не вжиття ним заходів попереджувального характеру не спростовують встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та не свідчать про незаконність чи необгрунтованість оскаржуваної постанови.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення, з дотриманням вимог чинного законодавства щодо порядку розгляду справи, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення доведений відповідачем та підтверджується матеріалами справи, доказів, які б спростовували факт адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем надано не було і судом таких обставин не встановлено, а тому у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються, у відповідності до приписів ст.ст. 134, 139 КАС України.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 22,23, 213, 251, 280 КУпАП, ст. 90, 241-246, 250-251, 286 КАС України,суд, -

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції НПУ, третя особа: старший лейтенант Управління патрульної поліції в Житомирській області Наумчук Володимир Олегович, про скасування постанови серії ЕАТ №7861459 від 03.10.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту поліції Національної поліції України, місцезнаходження: м.Житомир, вул.Покровська, 96, .

Третя особа: Інспектор 2 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області старший лейтенант поліції Наумчук Володимир Олегович, адреса: м.Житомир, вул.Покровська, 96,

Суддя Д.О.Бобер