Справа № 160/22700/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 період з 18.04.1986 року по 30.09.1986року та згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 період з 27.04.1977 року по 29.06.1981 року і призначити ОСОБА_1 , з 24.07.2023 року пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Так, згідно з вказаним рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи останньої, згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 з 18.04.1986 року по 30.09.1986 рік, оскільки при звільнення з роботи відсутній наказ та дата видачі наказу. Крім того, одночасно Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області не зараховано до страхового стажу останньої період роботи, згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 з 18.04.1986 року по 30.09.1986 рік, оскільки дата відкриття трудової книжки не відповідає даті початку трудової діяльності.
Позивач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи останньої, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 , що дає право на призначення пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є неправомірними і такими, що порушує гарантоване Конституцією соціальне право на пенсійне забезпечення.
Позивач вважає дії відповідача у незарахуванні страхового стажу та не призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними та такими, що порушують право останнього на соціальний захист, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 р. відкрито провадження у даній справі. Клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження - задоволено. Призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого останній заперечує щодо пред`явлених позовних вимог та зазначає, що 24.07. 2023р. ОСОБА_1 звернулась до органів ПФ із заявою про призначення пенсії за віком.
Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25- 1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", з 01.04.2021р. органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій.
Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Пенсійний вік визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 63 роки.
Якщо необхідний стаж відсутній, то у 2023 році на пенсію у 63 роки можуть вийти особи зі страховим стажем від 20 до 30 років. У разі відсутності страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років, така пенсія призначається після досягнення собою 65-річного віку.
Страховий стаж заявниці становить 19 років 1 місяць 2 дні.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 28.12.1982р., з 18.04.1986р. по 30.09.1986р. Оскільки при звільненні з роботи відсутній наказ та дата видачі наказу.
Одночасно повідомляємо, що до страхового стажу не зараховано дублікат трудової книжки НОМЕР_2 від 02.11.1982 року, оскільки дата відкриття трудової книжки не відповідає даті початку трудової діяльності.
До страхового стажу також не враховано, період за доглядом за дитиною ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), так як прізвище матері ( ОСОБА_3 ) в свідоцтві про народження не відповідає паспортним даним.
Згідно підтверджених документів право на пенсійну виплату - відсутнє.
На підставі викладеного вище, представник відповідача-1 просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відповідачем-2 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне.
24.07.2022р. та 11.08.2023р. ОСОБА_1 зверталася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявами про призначення пенсії за віком. Заяви позивача про призначення пенсії та додані до них документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 31.07.2023р. №88 та рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області від 18.08.2023 №88 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до заяви про призначення пенсії від 11.08.2023р. місцем проживання та реєстрації позивача зазначено: АДРЕСА_1 .

Після розгляду заяви про призначення пенсії, електронна пенсійна справа ОСОБА_1 засобами програмного забезпечення передана до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за місцем реєстрації/проживання позивача.

З огляду на вищезазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не розглядало заяви позивача про призначення пенсії по суті та не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії та не зберігає електронну пенсійну справу позивача.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом Серії НОМЕР_4 , копія якого міститься в матеріалах справи.

Судом встановлено, що 24.07.2023 р. ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності, заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Так, рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 31.07.2023 р. за №88 було відмовлено у призначені пенсії за віком, із зазначенням, що до страхового стажу не зараховано період роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 28.12.1982р., з 18.04.1986р. по 30.09.1986р., оскільки при звільненні з роботи відсутній наказ та дата видачі наказу.

Одночасно повідомляємо, що до страхового стажу не зараховано дублікат трудової книжки НОМЕР_2 від 02.11.1982р., оскільки дата відкриття трудової книжки не відповідає даті початку трудової діяльності.

До страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як прізвище матері ( ОСОБА_4 ) в свідоцтві про народження не відповідає паспортним даним.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Право на пенсійну виплату - 22.07.2025р.

Висновок: не має право на призначення пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_1 та копія дубліката трудової книжки серії НОМЕР_2 , якою визначено трудовий шлях останньої.

Судом встановлено, що записи в означених трудових книжках ОСОБА_1 здійснено без виправлень, у чіткій послідовності, із засвідченням підписами відповідальних осіб та печатками роботодавців.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІV.

Статтею 8 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першою статті 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За правилами статті 44 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи; органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина 5 статті 45 Закону № 1058-ІV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р. (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014р.) (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.3 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі веб-портал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015р. № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015р. за № 991/27436; представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1.8 Порядку № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено: рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи; рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту першого «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993р. (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974р. № 162 (яка діяла у спірні періоди): трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору; в розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається; - в графі 3 розділу «Відомості про роботу» у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства; в графі 3 пишеться: «Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу; при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів; бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок; після закінчення кожного місяця бухгалтерія вимагає від особи, відповідальної за ведення трудових книжок, звіту про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них, з додатком прибуткового ордера каси підприємства. На зіпсовані під час заповнення бланки трудових книжок і вкладишів до них складається акт.

Зазначена Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р.

Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного законодавства, суд зазначає, що період трудової діяльності за записом у трудовій книжці НОМЕР_1 та записом дубліката трудової книжки НОМЕР_2 позивача, а саме: спірні періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 28.12.1982 р., з 18.04.1986 р. по 30.09.1986 р.; дублікат трудової книжки НОМЕР_2 від 02.11.1982 р.; період догляду за дитиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як прізвище матері ( ОСОБА_4 ) в свідоцтві про народження не відповідає паспортним даним, протиправно не зараховані відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Водночас суд зазначає, що в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 та записи дубліката трудової книжки НОМЕР_2 позивача, а саме: спірні періоди роботи останньої виконано без виправлень, наявні всі необхідні записи є точними та правильними.

Означені ПФ недоліки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України частиною першою статті 46 Конституції України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 19.12.2019р. у справі № 307/541/17 (адміністративне провадження № К/9901/18274/18) зазначено, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідно до частини 5 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного вище, суд зазначає, що рішення відповідача щодо неможливості зарахування стажу роботи ОСОБА_1 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 період з 18.04.1986 року по 30.09.1986року та згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 період з 27.04.1977 року по 29.06.1981 року, є протиправним, оскільки запис про вказаний період роботи засвідчений печаткою, відтиск якої не придатний для сприйняття змісту є безпідставним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, з викладених у позовній заяві обставин видно, що позивачем вчинено всі необхідні дії та подано документи, наявні у нього та необхідні для зарахування оскаржуваного періоду роботи останнього.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_1 вчинено всі необхідні дії та подано документи, наявні у останньої та необхідні для призначення пенсії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у цьому випадку позивач не може бути позбавлений свого права на призначення пенсії за віком.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , з 24.07.2023 року пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У силу положень частини 5статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.07.2023 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання призначити ОСОБА_1 , з 24.07.2023 року пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», задоволенню не підлягають,

Враховуючи викладене, позовна заява є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх».

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують».

Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в наступній редакції:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 88 від 31.07.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 період з 18.04.1986 року по 30.09.1986року та згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 період з 27.04.1977 року по 29.06.1981 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 34.07.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням періодів роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 період з 18.04.1986 року по 30.09.1986 року та згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 період з 27.04.1977 року по 29.06.1981 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;

- в іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області підлягає сума 536,80 грн., сплата яких підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №15 від 04.09.2023 року, яка міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст. ст.242-244, 246, 250, 254, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 88 від 31.07.2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 період з 18.04.1986 року по 30.09.1986року та згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 період з 27.04.1977 року по 29.06.1981 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 34.07.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням періодів роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 період з 18.04.1986 року по 30.09.1986 року та згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_2 період з 27.04.1977 року по 29.06.1981 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька