Справа № 120/3931/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про перегляд

судового рішення за виключними обставинами

м. Вінниця

13 листопада 2023 р. Справа № 120/3931/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Мультян Марини Бондівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Левчук В.О.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідачів: Сосницької І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження заяву позивача про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 в адміністративній справі № 120/3931/21-а за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дії та відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Вінницької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправними дії Вінницької обласної прокуратури щодо невиплати йому частини заробітної плати - посадового окладу визначеного за частиною 3 статті 81 Закону України "Про прокуратуру", за період з 01.07.2015 по 16.10.2020;

- стягнути з Держави України в особі Вінницької обласної прокуратури та в особі Офісу Генерального прокурора на його користь матеріальну шкоду, у вигляді не отриманої частини заробітної плати, а саме посадового окладу визначеного за частиною 3 статті 81 Закону України "Про прокуратуру", завданої положеннями пункту 26 розділу 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 по 16.10.2020 в сумі 1178422,29 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у період його роботи в органах прокуратури з 01.07.2015 року по 16.10.2020 року посадовий оклад нараховувався у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України на підставі змін, внесених Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України". В подальшому, положення, на підставі яких нараховувався посадовий оклад, зокрема, п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, визнані неконституційними, у зв`язку з чим позивач вважає, що має право на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманої заробітної плати у відповідності до ч.3 ст. 152 Конституції України.

Враховуючи, що Вінницькою обласною прокуратурою не виплачено йому частину заробітної плати - посадового окладу в сумі 1178422,29 грн., визначеного відповідно до ч.3 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 01.07.2015 року по 16.10.2020 року, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2021 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову якою, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Вінницької обласної прокуратури (прокуратури Вінницької області) щодо не нарахування ОСОБА_1 заробітної плати з розміру посадового окладу визначеного ч.3 ст.81 Закону України "Про прокуратуру". Зобов`язано Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за період з 27.03.2020 року по 16.10.2020 року (день звільнення), виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахуванням податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.08.2022 постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року скасовано, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року залишено в силі.

12.10.2023 через підсистему "Едектронний суд" до суду надійшла заява позивача про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі № 120/3931/1-а за виключними обставинами.

Заява мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 (справа № 3-80/2022) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-ІХ.

Отже, на думку заявника, існують підстави для перегляду судового рішення у цій адміністративній справі на підставі пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2023 відкрито провадження за виключними обставинами за заявою ОСОБА_1 та з урахуванням положень ч. 1 ст. 366 КАС України вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на 01.11.2023.

30.10.2023 поштою до суду надійшли письмові заперечення Вінницької обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на заяву позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідачі зауважують, що нормами процесуального права передбачено можливість перегляду за виключними обставинами лише тих судових рішень, які підлягають виконанню, але ще не були виконані. Разом з тим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі № 120/3931/21-а відмовлено у задоволенні адміністративного позову. Отже, у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України таке судове рішення не може переглядатися за виключними обставинами.

Ухвалами суду від 01.11.2023 та від 07.11.2023, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, розгляд заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 відкладався.

13.11.2023 в судовому засіданні позивач підтримав подану заяву, просив скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі № 120/3931/21-а та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні заяву позивача заперечила, посилаючись на відсутність правових підстав для перегляду судового рішення у цій справі за виключними обставинами.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперчень, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Таким чином, право на перегляд рішення у зв`язку з виключними обставинами за п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України забезпечує поновлення порушеного права особи внаслідок застосування у її справі положень закону, які не відповідали Конституції України. Попри те, що втрата чинності Закону в разі визнання його неконституційним відповідно до частини другої статті 152 Конституції України та статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України" визначається днем ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом (якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення), таке рішення є підставою для перегляду за виключними обставинами судових рішень, прийнятих раніше ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Верховний Суд неодноразово розглядав заяви про перегляд справи за виключними обставинами за подібних правовідносин, зокрема у справах № 808/1628/18, № 4819/49/19 та № 140/2217/19, де дійшов наступних висновків.

Положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України необхідно тлумачити передовсім через призму положень статті 3 Конституції України, відповідно до яких, зокрема, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. У такому контексті відмова у перегляді судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, (пункт 1 частини п`ятої статті 361 КАС України), є неефективним захистом прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд зазначив, що норму п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України треба тлумачити так, що словосполучення "якщо рішення суду ще не виконане" стосується можливості перегляду за виключними обставинами тільки тих судових рішень, які підлягають виконанню (тобто резолютивна частина рішення містить зобов`язання вчинити певну дію, ухвалити рішення, сплатити гроші тощо), але на момент подання заяви про перегляд за виключними обставинами не були виконані. Водночас судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, примусовому виконанню не підлягає й тому не може бути "ще не виконаним".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19 щодо перегляду за виключними обставинами ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.10.2019 (у якій була застосована норма (частина третя статті 307 КПК України), яку згодом Конституційний Суд України Рішенням від 17 червня 2020 року № 4-р (II)/2020 визнав неконституційною, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при постановленні ухвали від 25.10.2019 Касаційний кримінальний суд застосував чинні норми КПК України. Натомість Рішення Конституційного Суду України від 17.06.2020 № 4-р (II)/2020, яке заявник вважає виключною обставиною, ухвалене 17.06.2020. На момент ухвалення цього Рішення кримінально-процесуальні відносини у аналізованому провадженні вже припинилися. А це означає, що дія Рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на ці правовідносини, оскільки вони виникли і закінчилися до його ухвалення.

Також у вказаному рішенні зазначено, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення (за винятком тих випадків, якщо інше встановлено Конституційним Судом України безпосередньо у тексті ухваленого рішення).

З наведених мотивів Велика Палата Верховного Суд констатувала, що немає підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами ухвали Касаційного кримінального суду від 25.10.2019.

Аналогічний підхід застосовано в постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18. У зазначеній справі, позаяк текст пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України дещо відрізняється від того, який міститься в пункті 1 частини першої статті 459 КПК України (в останньому випадку немає умови "якщо рішення суду ще не виконане"), увага об`єднаної палати була зосереджена на судових рішеннях, які можуть переглядатися за виключними обставинами з вказаної нормативної підстави.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у справі № 808/1628/18 дійшла до висновку, який полягає у тому, що судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено, не може переглядатися на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, адже воно не може виконуватися у примусовому порядку. Крім того, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної дії й не змінює нормативно правового регулювання, відповідно до якого суди попередніх інстанцій вирішували спір.

Крім того, суд враховує, що з метою відступу від висновків щодо застосування норм права, а саме пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України та пункту 1 частини третьої статті 320 Господарського процесуального кодексу України, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 808/1628/18 та постанові Касаційного господарського суду від 29.10.2019 у справі № 922/1391/18, ухвалою Верховного Суду від 26.01.2022 справу за № 805/1312/16-а передано до Великої Палати Верховного Суду.

Проте ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 зазначену справу було повернуто відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в ухвалі від 26.01.2022 у справі № 805/1312/16-а Касаційний адміністративний суду не навів ґрунтовних підстав необхідності відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 29.10.2019 у справі № 922/1319/18 та ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 808/1628/18.

Також суд бере до уваги, що ухвалою Верховного Суду від 27.07.2022 справу за № 805/1312/16-а було вирішено передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Підставою для такого рішення слугувало те, що колегія суддів уважала відмову в перегляді за виключними обставинами з підстав встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, судового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, не ефективним захистом прав позивача у справі від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Також колегія суддів зазначила, що положення КАС України не містять прямої заборони перегляду рішень про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі рішення Конституційного Суду України, яким пізніше визнані застосовані у рішенні положення закону неконституційними. Однак, як зауважила колегія суддів, у низці судових рішеннях Касаційного адміністративного суду сформульовано висновок про те, що не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки воно не передбачає примусового виконання. Таке тлумачення, на думку колегії суддів, призводить до того, що особа, якій у задоволенні позову відмовлено (позивач) у цій справі, позбавляється права на перегляд судового рішення з підстав визнання неконституційним закону, застосованого в її справі, попри встановлення Конституційним Судом України неконституційності такого Закону. За такого підходу фактично нівелюється інститут перегляду справи за виключними обставинами. Адже за своєю правовою природою судове рішення, яке набрало законної сили, навіть те, яким відмовлено у задоволенні позову, визначає зміст правовідносин між учасниками справи. Воно є обов`язковим для регулювання правовідносин сторін у спорі, обов`язковим щодо реалізації їх прав.

З огляду на викладене колегія суддів КАС ВС дійшла висновку, що перегляд судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позову, за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України можливий. Для цього необхідно відступити від правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18 й висловити протилежний за змістом висновок, який пропонується вище.

Втім, в ухвалі від 22.12.2022 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду вказала на те, що приписи пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України відтоді не змінилися і застосовуються в тій самій редакції, яку роз`яснювала об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у постанові № 808/1628/18. Відповідна правова позиція, яка була висловлена в постанові від 19.02.2021, не втратила актуальності у вимірі суспільних відносин, які існують на час розгляду цієї справи. Водночас якихось обставин, які не були взяті до уваги, коли формулювався правовий висновок у справі № 808/1628/18 і які могли б вплинути на трактування вказаних приписів статті 361 КАС України, висловленому у постанові від 19.02.2021, й таким чином зумовлювали б потребу його змінити задля правильно застосування, ця справа не містить.

Відтак об`єднана палата Касаційного адміністративного суду дійшла висновку про відсутність достатніх і необхідних підстав для відступу від правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 808/1628/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує, що на сьогодні Верховним Судом сформовано чітку та усталену правову позицію, згідно з якою положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України містять імперативний припис про те, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, може бути підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами лише за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане, а тому перегляд за цією підставою судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позову, неможливий.

Позивач просить переглянути за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2021, яким у задоволенні його адміністративного позову відмовлено повністю. Це рішення набрало законної сили у зв`язку з прийняттям КАС ВС постанови від 11.08.2022.

Таким чином, обставина, на яку посилається заявник, не дає правових підстав для перегляду судового рішення у цій справі за пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, адже таке рішення не підлягає примусовому виконанню.

Під час вирішення заяви суд відхиляє посилання позивача на рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020, як на підставу для перегляду судового рішення у цій справі за виключними обставинами, оскільки таке рішення існувало на час розгляду справи та враховувалося судами при ухваленні рішення по суті заявлених позовних вимог.

Зокрема, як видно зі змісту постанови КАС ВС від 11.08.2022, суд касаційної інстанції надав детальну відповідь на аргумент позивача щодо необхідності застосування абзацу третього пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ у зіставленні з рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020, а конкретно з юридичною позицією цього Суду, висловленою у підпункті 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення, про те, що розмір заробітної плати прокурорів, як елемент організації і порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

Як зазначила колегія суддів КАС ВС, позивач звільнений з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII. Отже, не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, а тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме: постанови Кабінету Міністрів України №505.

Окрім того, рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 немає самостійного значення для вирішення поданої заяви ще й тому, що свої вимоги про перегляд судового рішення у цій справі за виключними обставинами позивач обґрунтовує саме фактом прийняття рішення Конституційного Суду № 8-р(ІІ)/2023 від 13.09.2023.

Водночас суд зауважує, що цим рішенням визнано неконституційним друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року № 113-IX, але наголошено на тому, що воно утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (тобто таке рішення має пряму (перспективну), а не зворотну (ретроспективну) дію у часі).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (частини 1 статті 369 КАС України).

Під час розгляду заяви позивача про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі № 120/3931/21-а судом не встановлено підстав для перегляду цього рішення за пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України.

Відтак у задоволенні заяви позивача належить відмовити, залишивши відповідне рішення суду в силі.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 361, 368, 369 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача про перегляд за виключними обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі № 120/3931/21-а та залишити відповідне судове рішення в силі.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала в повному обсязі буде складена не пізніше 17.11.2023.

Суддя Мультян Марина Бондівна