Справа № 160/14578/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), в якому з урахуванням уточнень від 06.07.2023 позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неприйнятті рішення про призначення одноразової грошової допомоги та не виплату такої допомоги ОСОБА_1 у відповідності до ст. 16 - 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» та постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 № 975;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідності до ст. 16 - 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей».
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він у період з 11.04.2022 по 30.06.2022, а також з 17.08.2022 по 30.11.2022, в якості військовослужбовця ЗСУ брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів. 17.04.2022 під час ворожого обстрілу, перебуваючи на позиції у м. Рубіжне Луганської області, позивач отримав вогнепальне осколкове поранення грудної клітки та лівої верхньої кінцівки, вогнепальний перелом верхньої третини лівої променевої кістки з дефектом кісткової тканини. В подальшому, позивачу встановлено II групу інвалідності та довідкою серії 12ААГ № 065809 встановлено ступінь втрати професійної працездатності на 80 відсотків, в яких зазначено, що причиною втрати професійної працездатності є поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. 10.04.2023 позивачем була подана заява командиру ВЧ НОМЕР_1 разом з усіма необхідними документами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю II групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. Однак, на даний час заява хоч і отримана Військовою частиною НОМЕР_1 , однак по суті не розглянута, будь-якого рішення уповноваженими відповідальними особами не прийнято. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги та не виплату такої допомоги у відповідності до ст. 16 - 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» та постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2013 № 975 протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
06.07.2023 представником позивача усунено недоліки позову, подано уточнений позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 залучено Міністерство оборони України до участі у справі в якості другого відповідача, а також встановлено відповідачу-2 строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали.
Ухвалою суду від 14.08.2023 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи розпочато з початку.
Цією ж ухвалою суду було витребувано від відповідача-2 письмові пояснення та докази на їх підтвердження відносно того, чи надходив до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України Висновок з долученими документами від військової частини НОМЕР_1 щодо призначення грошової допомоги ОСОБА_1 та відомості щодо дати їх отримання, а також щодо того, чи було прийнято рішення про призначення чи відмову у призначенні грошової допомоги за наслідками розгляду документів щодо позивача (у разі прийняття відповідного рішення, надати засвідчену копію такого рішення).
Копія ухвали від 14.08.2023 була направлена позивачу та відповідачу-2 засобами електронного зв`язку через Електронний суд та доставлена, про що свідчить звіт про успішне доставлення електронного листа. Відповідачу-1 копія ухвали надіслана засобами поштового зв`язку.
Позивачем відповіді на відзив відповідача-1 не подано.
Відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 30.05.2008 Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 09.11.2016 (а.с. 10).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2022 №413 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_5 по особовому складу) від 22.11.2022 №186-РС на посаду солдата резерву 2 взводу резерву рядового складу 2 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_6 , з 22.12.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
За довідкою 111 окремої бригади територіальної оборони №868/97 від 21.12.2022, позивач в період з 11.04.2022 по 30.06.2022 та з 17.08.2022 по 30.11.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації (а.с. 7).
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №84 від 07.01.2023, виданої військовою частиною НОМЕР_6 , солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 17.04.2022 отримав порання «В/п Множинні осколкові поранення грудної клітки і верхньої кінцівки зліва з наявністю сторонніх тіл. В/перелом в/3 лівої променевої кістки з дефектом кістки», перебуваючи на позиції у м. Рубіжне під час бою з противником (а.с. 8).
01.09.2022 госпітальна військово-лікарська комісія в/ч НОМЕР_7 , за розпорядженням командира в/ч НОМЕР_6 від 14.08.2022 № 905, провела медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби ОСОБА_1 , за результатами якого складено свідоцтво про хворобу №1860 відповідно до Додатку 11 до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, затвердженої наказом МО України від 14.02.2008 №402.
Відповідно до вказаного свідоцтва про хворобу №1860 позивачу постановлено діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): «Консолідуючий вогнепальний перелом (17.04.2022) верхньої третини лівої променевої кістки, фіксований зануреним МОС з кістковою аутопластикою (10.06.2022), післятравматична невропатія лівого променевого нерву, лікована оперативно (10.06.2022) - аутопластика лівого променевого нерву з тимчасовим порушенням функції. Наслідки МВТ (17.04.2022) акубарофравми без наслідків. Поранення, Так, пов`язане із захистом Батьківщини. Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю: На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, непридатний до військової служби з переоглядом через шість місяців. У супроводжуючому не має потреби.» (а.с. 18).
27.10.2022 позивача оглянуто медико-соціальною експертною комісією, за результатом огляду встановлено другу групу інвалідності з 27.09.2022.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №390552 від 27.10.2022 причина інвалідності: поранення. Так, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 14).
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №065809 від 27.10.2022 позивачу первинно встановлено 80% втрати працездатності, причина втрати професійної працездатності: поранення Так, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 20).
Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_5 з питань щодо виплати грошової компенсації за отримане поранення.
Листом від 18.01.2023 №153 Військовою частиною НОМЕР_5 повідомлено порядок вирішення цього питання.
10.04.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив здійснити виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Згідно з відбитком штемпелю вхідної кореспонденції вказана заява від 10.04.2023 отримана та зареєстрована Військовою частиною НОМЕР_1 за вх.№1597 10.04.2023 (а.с. 13).
Командиром Військової частини НОМЕР_1 за супровідним листом за вих. №1293 від 24.05.2023 директору Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України направлено висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який 27.10.2022 визнаний особою з інвалідністю ІІ групи, та вказано, що командування військової частини НОМЕР_1 вважає, що ОСОБА_1 має право на отримання зазначеної грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023, долучивши додаток на 18 аркушах (а.с. 49).
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо неприйняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги та не виплату такої допомоги, звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами (стаття 40 Закону №2232-ХІІ).
Згідно із статтею 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII в редакції на час спірних відносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1 Закону №2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;
4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;
7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;
8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби;
9) отримання військовозобов`язаним, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або резервістом поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
За змістом частини третьої статті 16 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ).
Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, прийнятою відповідно до пункту 2 статті16-2 та пункту 9 статті16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок №975 у редакції на час спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;
у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пунктом 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується:
військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:
400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;
300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Пунктом 12 Порядку № 975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Згідно із пунктом 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Відповідно до пунктів 14, 15 Порядку №975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати. Якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи (члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

За таких обставин, суб`єктом права, котрий наділений повноваженнями на вчинення управлінського волевиявлення щодо призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцю Збройних Сил України, інвалідність у якого настала у зв`язку із пораненням (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, є Міністерство оборони України в особі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, який є повноважним на прийняття не лише рішення щодо призначення ОГД, а також відмови у призначенні, або повернення документів на доопрацювання - у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю. При цьому, розмір отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язаний з днем встановлення інвалідності.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач 17.04.2022 отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби та в подальшому за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією йому встановлено другу групу інвалідності з 27.09.2022 (первинно встановлено 80% втрати працездатності).

Матеріалами справи підтверджено звернення позивача до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю другої групи внаслідок отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, яка разом із долученими документами отримана 10.04.2023, про що свідчить штемпель із вх. №1597.

В ході судового розгляду також встановлено, що Командиром Військової частини НОМЕР_1 в порядку, передбаченому пунктом 13 Порядку №975, підготовлено та надіслано до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України супровідним листом за вих. №1293 від 24.05.2023 позитивний висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який 27.10.2022 визнаний особою з інвалідністю ІІ групи, долучивши додатки на 18 аркушах (а.с. 49).

Вказаний висновок разом з додатково долученими документами супровідним листом від 24.05.2023 за вих.№1292 Військовою частиною НОМЕР_1 надіслано Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України 25.05.2023 засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням (номер трекінгу 970), який за відомостями з сайту АТ «Укрпошта» отримано 31.05.2023 (а.с. 52,57).

За викладених обставин, суд не вбачає бездіяльності з боку відповідача-1, про яку зазначає позивач.

Водночас, станом на теперішній час рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги або відмови у призначенні, або повернення документів на доопрацювання - у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю, уповноваженими особами Міністерства оборони України не прийнято і такі обставини не заперечуються відповідачем-1.

Відповідачем-1 зазначено, що документи не повертались для доопрацювання, рішення з Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України з приводу виплати одноразової грошової допомоги позивачу не надходило.

На переконання суду, у випадку не вирішення питання щодо одноразової грошової допомоги позивачу, який отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби, яке потягло до вставлення інвалідності, та не прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги або рішення про відмову у призначенні, або повернення документів на доопрацювання, протягом визначених законодавцем строків, позивач перебуває у стані правової невизначеності, що є неприпустимим, і такі обставини не свідчать про належне урядування з боку суб`єкта владних повноважень, яким у спірних правовідносинах є відповідач-2.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення за наслідками розгляду позитивного висновку Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного акта організаційно-розпорядчого характеру з числа тих, які він повинен був постановити згідно з відповідних законодавчих приписів.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті неприйнятності доводів відповідача щодо відсутності протиправної бездіяльності з його боку по відношенню до позивача), сформовану, зокрема у справі «Рисовський проти України», де Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У судовій правозастосовчій практиці Верховного Суду України (постанова від 13.06.2017 у справі №21-1393а17), а також Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), від 13.12.2018 у справі №800/434/17 та інших) неодноразово висловлювалась правова позиція про те, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що саме відповідачем-2 допущена протиправна бездіяльність щодо не вирішення у встановлений пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 строк питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, тому з метою відновлення порушеного права слід зобов`язати відповідача-2 вирішити питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позовні вимоги до Військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги та її виплату не підлягають задоволенню, оскільки уповноваженим органом на прийняття рішення щодо призначення такої допомоги є Міністерство оборони України в особі Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, а не Військова частина НОМЕР_1 . Водночас, на час розгляду справи питання про призначення або відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідачем-2 не вирішено. За таких обставин, вимоги позивача про зобов`язання відповідача-1 виплатити таку допомогу є передчасними.

Суд звертає увагу, що в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише реально порушені права, захист не порушених прав не узгоджується із завданням та принципами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.9, 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ), Міністерства оборони України (, місцезнаходження: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України (, місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 6) щодо не вирішення питання щодо призначення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, у місячний строк після надходження всіх документів.

Зобов`язати Міністерство оборони України (, місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 6) вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи внаслідок поранення, отриманого під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова