Справа № 120/10899/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10899/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

14 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Піпка А.М.,

представників відповідача: Богдашевського В.В., Копчинської Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної митної служби України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів від 22.06.2023 № UA401000/2023/000062/2.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2023/000939 від 22.06.2023.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 5368,00 грн. (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень нуль копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначив, що відповідно до ч. 6 ст. 53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Контроль правильності визначення митної вартості товарів відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Сторона відповідача зазначає, що під час перевірки документів, які були надані на підтвердження митної вартості товару встановлено, що згідно з п.п. 2.1 зовнішньоекономічного договору від 09.02.2023 №09022023 ціна товару вказується згідно рахунків, додатків, проте в гр. 44 (доповнення до контракту, специфікації не зазначені). В наданій до митного оформлення копії декларації країни відправника від 19.06.2023 23РL445010Е1593435 числові значення вартості товару відрізняються від значень, зазначених в рахунку-фактурі (інвойсі) від 16.06.2023 № FЕХ/000160/23/Н. Вказано, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Однак, жоден документ щодо транспортних витрат до митного оформлення не надано, відповідно не надано документи, що відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 МКУ в обов`язковому порядку подаються з метою підтвердження заявленої митної вартості. Окрім того, відповідач вказує, що стягнення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є необґрунтованими та надмірно завищеними.

В судовому засіданні представники відповідача доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 09.02.2023 між ФОП ОСОБА_1 (Покупець), та фірмою "PRZEDSIEBIORSTWO WIELOBRANZONE ART.MAS" EXPORT-IMPORT, JACEK B1NCZYK. WOJCIECH BINCZYK S.K." (Продавець) укладений договір №09022023.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець продав, а покупець купив товар: рукавички робочі; країна походження: згідно рахунка; кількість: згідно рахунка; ціна: згідно рахунка, додатки; термін поставки: 2023-2025 роки; місце навантаження: згідно рахунка, пакувального листа.

Згідно з п. 4.1 договору продавець зобов`язується після прояснення всіх деталей замовлення і після отримання повної суми оплати за замовленням від покупця дотримуватися попередньо обумовленої з покупцем дати відвантаження замовлення. Терміни та дати поставки визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах.

Відповідно до пункту 4.2 договору умови поставки визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах.

Згідно п. 5.3 договору загальна сума договору становить 1000000,00 доларів США.

Вартість договору визначається після взаємних консультацій та домовленостей між сторонами (п. 5.4 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору платіж за товари, що відвантажені за цим договором, здійснюється покупцем на рахунок продавця наступним чином: визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах (рахунках - фактурах).

Договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діятиме до 31.12.2025 (п. 17.1 договору).

Продавець за договором надав Покупця проформу інвойс ZO 019371/23/Н від 06.06.2023.

Відповідно до рахунку-фактури № FEX/000160/23/H від 16.06.2023 між Продавцем та Покупцем узгоджена назва, митний код, одиницю виміру, ціна та кількість Товару. Загальна вартість товару - 34176,00 доларів США.

На виконання умов контракту позивач здійснив повну оплату придбаного товару, що підтверджується платіжним документом в іноземній валюті NJBKLN6FO7K4UTM від 16.06.2023 на суму 34176,00 грн.

З метою митного оформлення вказаного товару позивачем подано до Вінницької митниці електронну митну декларацію №23UA10U0 від 22.06.2023, в якій митна вартість придбаного товару визначена за основним методом - за ціною договору та пакет документів на підтвердження заявленої митної вартості товару.

За результатами опрацювання вказаної митної декларації та поданих із документів, Вінницькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 22.06.2023 № UA401000/2023/000062/2.

У пункті 33 рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем наведено наступні обставини прийняття рішення:

- згідно з п.п.2.1 зовнішньоекономічного договору від 09.02.2023 № 09022023 ціна товару вказується згідно рахунків, додатків, проте в гр. 44 (доповнення до контракту, специфікацій не зазначені). В наданій до митного оформлення копії декларації країни відправлення від 19.06.2023 23РL445010Е1593435 числові значення вартості товару відрізняються від значень, зазначених в рахунку-фактурі (інвойсі) від 16.06.2023 № РЕХ/000160/23/Н.

- декларантом не надано документів, визначених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296), для підтвердження витрат на транспортування.

При визначенні джерела числового значення митної вартості відповідачем враховано МД від 31.03.2023 №UA209230/2023/034105, за якою було випущено у вільний обіг товар «Додаткові речі для одягу з натуральної яловичої шкіри: рукавички захисні, призначаються для захисту рук під час роботи в будівництві та важкій промисловості, вироблені з товстої щільної шкіри, мають манжети для захисту зап`ястка та передпліччя». Ціна 7,5304 дол. США за кг. (1,43 дол. США за пару).

Окрім того, цим рішенням позивачу роз`яснено, що згідно з п. 3 ст. 52 Митного кодексу України він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі його згоди чи згоди уповноваженої особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів та за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом.

Рішення від 22.06.2023 № UA401000/2023/000062/2 про коригування митної вартості товарів стало підставою для оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2023/000939.

Вважаючи протиправним рішення відповідача про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при здійсненні ввезення товару на митну територію України, ФОП ОСОБА_1 для підтвердження заявленої митної вартості товару подано разом з митною декларацією повний пакет документів відповідно до переліку, передбаченого частиною другою статті 53 МК України, а тому використання відповідачем другорядних методів визначення митної вартості товару є неправомірним. Також судом зазначено, що враховуючи обсяг позовної заяви, кількість доказів та фактичних даних, які підлягали дослідженню адвокатом, враховуючи, що розгляд цієї справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною першою статті 257 МК України передбачено, що Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Так, статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із статтею 57 МК України Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

За приписами частин 1 та 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України, частиною першою якої обумовлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною другою зазначеної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частинами першою, другою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частини п`ятої статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Частиною третьою статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів від 22.06.2023 №UA401000/2023/000062/2, Вінницькою митницею вказано, що згідно з п.п.2.1 зовнішньоекономічного договору від 09.02.2023 № 09022023 ціна товару вказується згідно рахунків, додатків, проте в гр. 44 (доповнення до контракту, специфікацій не зазначені). В наданій до митного оформлення копії декларації країни відправлення від 19.06.2023 23РL445010Е1593435 числові значення вартості товару відрізняються від значень, зазначених в рахунку-фактурі (інвойсі) від 16.06.2023 № РЕХ/000160/23/Н.

Надаючи оцінку доводам апелянтам, суд зазначає, що п. 2.1 договору №09022023 від 09.02.2023 визначено: «Продавець продав, а покупець купив наступний товар: рукавички робочі. Країна походження: згідно Рахунку. Кількість: згідно Рахунку. Ціна: згідно Рахунку, додатку. Термін поставки: 2023-2025 роки. Місце навантаження: згідно Рахунку, пакувального листа».

Так, згідно з рахунком-фактури № FEX/000160/23/H від 16.06.2023 Продавець та Покупець погодили 12 найменувань товару, їх ціну та кількість. Загальна кількість товару 91200 пар, вартість товару - 34176,00 доларів США.

В декларації країни відправлення від 19.06.2023 23PL445010E1593435 весь товар поділено відповідно до кодів класифікації, які вказані в декларації:

0000000 рукавички захисні 19200 пар;

0000000 рукавички робочі 48000 пар;

0000000 рукавички робочі 24000 пар.

Вказана декларація стосується 91200 пар рукавиць, що відповідає загальній кількості рукавиць, вказаних в інвойсі від 16.06.2023 № FEX/000160/23/Н.

Водночас, оскаржуване в межах цієї справи рішення про коригування митної вартості товарів від 22.06.2023 №UA401000/2023/000062/2 прийнято по групі товарів шкіряні рукавички, які мають єдиний код для розмитнення :

- Rekawice RВR kat.2/ Рукавички робочі RВR kat.2 спілок (матеріал комбінований: 60% шкіра коров`яча спліт сірого кольору; 40% бавовна, колір червоний, з манжетом), розмір 10 Country of Origin is Pakistan) 6000 пар, загальна вартість 4620,00 дол. США,

- Rekawice DRIVER kat.2 10 Рукавиці робочі шкіряні DRIVER (Матеріал: біла шкіра (коза); зап`ястя фіксується еластичною резинкою), розмір 10 Country of Origin is Pakistan 6000 пар, загальна вартість 6780,00 дол. США,

- Rekawice REFLEX-RED kat. 2/ Зварювальні рукавички REFLEX-RED kat. 2 з коров`ячої шкіри спілка червоного кольору, з підкладкою. Country of Origin is Pakistan 3600 пар, загальна вартість 5400,00 дол. США,

- Rekawice RPOWER B/ Рукавиці робочі комбіновані тканина/спілок посилена RPOWER В (матеріал: спліт шкіра корови, бавовна; колір основи: сірий з синім), розмір 10 Country of Origin is Pakistan - 3600 пар, загальна вартість 3276,00 дол. США.

У декларації країни відправлення від 19.06.2023 23PL445010E1593435 вказана вартість товару за кодом: 0000000 83462,00.

Як свідчать матеріали справи, вартість товару в декларації країни відправлення вказана у валюті країни відправника (Польща), тобто у злотих. Враховуючи курс валют у проміжок часу з 01.06.2023 по 30.06.2023, курс польського злотого до долара становив - 4,15730 злотих за долар.

Відтак, вартість товару у доларах США складає: 20076,0109 доларів США (83462,00 злотих/4,14730 злотих). Суд зазначає, що вартість вказаній групі товарів відповідно до інвойсу FEX/000160/23/Н становить 20076 дол. США (4620,00 + 6780,00 + 5400,00 + 3276,00 = 20076 долю США).

Отже, судом встановлено, що вартість товару вказана у декларації країни відправлення від 19.06.2023 23PL445010E1593435 відповідає інформації в рахунку-фактурі (інвойсі) від 16.06.2023 №FEX/000160/23/Н.

Відтак, фактично розбіжності у вартості товару, про які вказує відповідач, зумовлені лише валютою, яка вказана у митній декларації країни відправлення (злоті) та у рахунку-фактурі (дол. США).

При цьому, суд звертає увагу, що валютою контракту є долар. Також долар вказаний в інвойсі і всі розрахунки велися в доларах. У свою чергу, зазначення контрагентом позивача у митній декларації країни відправлення вартості товару у злотих не свідчить про наявність обґрунтованих сумнівів у заявленій митній вартості товару.

При цьому, відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено, які саме числові значення відрізняються та які конкретно документи можуть усунути сумніви митного органу.

Верховний Суд у постанові у справі № 820/307/17 від 21.04.2021 сформував правову позицію, що рішення митного органу про коригування митної вартості товару має бути чітким та зрозумілим, деталізовано описувати виявлені недоліки в документах або роз`яснювати чому ненадання платником податків певних документів унеможливлює визначення митної вартості за основним методом, а також містити посилання на конкретні факти, які є підставою для коригування митної вартості.

Також при прийнятті рішення про коригування митної вартості товару відповідач вказав на те, що ФОП ОСОБА_1 не було подано документів на підтвердження витрат з транспортування товару, що визначені Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599.

З приводу таких доводів Вінницької митниці, суд зазначає, що згідно з розділом III Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Суд звертає увагу, що діючим законодавством не визначено вичерпного переліку документів, які можуть надаватись декларантом на підтвердження витрат на транспортування товару.

У свою чергу, позивачем разом з митною декларацією надано митному органу автотранспортну накладну CMR 6112240, довідку ФОП ОСОБА_2 № 31 від 19.06.2023 про транспортні витрати, а також договір № 13012023 від 13.01.2023 та договір № 19-06/2023 від 19.06.2023.

Між позивачем (Замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні №13012023 від 13.01.2023. Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом договору є взаємовідносини ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , які виникають при перевезенні вантажів, що надаються Замовником для перевезення автомобільним транспортом Виконавця чи залучених ним осіб в міжнародному, міжміському та міському сполученні.

Згідно з даним договором ФОП ОСОБА_2 зобов`язується доставити довірений їй вантаж в пункт призначення та видати його уповноваженій особі, а ФОП ОСОБА_1 зобов`язується оплатити вартість послуг Виконавцю.

У свою чергу, ФОП ОСОБА_2 (Експедитор) уклала з ФОП ОСОБА_3 , (Перевізник) договір № 19-06/2023 від 19.06.2023, який регулює порядок відносин, що виникають між вказаними сторонами при перевезенні вантажів автомобільним транспортом у внутрішньому і міжнародному сполученнях. Відповідно до умов договору, Перевізник, зокрема, зобов`язується організувати перевезення вантажу автотранспортом за маршрутом у строки та на умовах визначених Експедитором.

Таким чином, позивач укладав договір з ФОП ОСОБА_2 , який вже шляхом укладання іншого договору забезпечив доставку вантажу від місця навантаження до пункту призначення.

При цьому, укладення ФОП ОСОБА_2 договору експедирування вантажів для міжнародного та внутрішнього перевезення автомобільним транспортом, не суперечить умовам п. 1.1 договору №13012023 від 13.01.2023.

У довідці № 31 від 19.06.2023 зазначено, що транспортні витрати по автомобілю НОМЕР_1 /АС1588XО при перевезенні вантажу за маршрутом: м. Радом (Польща) - м. Вінниця (Україна) становлять 36000,00 грн., з них:

- за маршрутом м. Радом (Польща) - м/п Ягодин, складає - 14300,00 грн.

- м/п Ягодин - м. Вінниця (Україна), складає - 21700,00 грн.

Страхування вантажу не проводилось і не було передбачено договором. Завантаження здійснювалось за рахунок відправника.

Окрім того, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 23.06.2023 підписали акт виконання робіт (надання послуг) № 321, згідно з яким витрати на міжнародні транспортні послуги з м. Радом (Польща) до м. Вінниця (Україна) склали 34000 грн., вартість експедиторських послуг склала 2000 грн. Всього 36000 грн. Платіжним дорученням № 1657 від 27.06.2023 підтверджується оплата ФОП ОСОБА_1 послуг ФОП ОСОБА_2 на суму 36000 грн.

Відтак, суд вважає, що додані до митної декларації №23UA10U0 документи містять усі відомості, на підставі яких митний орган мав можливість дійти висновку про підтвердження витрат позивача на транспортування товару, заявленого декларантом до митного оформлення, відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, тому суд вважає безпідставними доводи відповідача про не надання жодного документу, який підтверджує витрати на транспортування товару.

Також суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частинами 1, 2 та 3 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

При цьому, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05. 2012 №598).

Отже, із системного аналізу наведених приписів слідує, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Разом із тим, визначаючи митну вартість за резервним методом, митний орган зазначив, що джерелом числового значення митної вартості є митна декларація від 31.03.2023 №UA209230/2023/034105, не навівши при цьому порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що є порушенням статті 55 МК України.

При цьому, суд зазначає, що згідно МД від 31.03.2023 №UA209230/2023/034105 у вільний обіг випущено товар «Додаткові речі до одягу з натуральної яловичої шкіри: рукавички захисні, призначаються для захисту рук під час роботи в будівництві та важкій промисловості, вироблені з товстої щільної шкіри, мають манжети для захисту зап`ястка та передпліччя».

На думку суду, МД від 31.03.2023 №UA209230/2023/034105 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки відповідачем не враховано усі індивідуальні ознаки товару, його кількість, умови поставки, адже товар, зазначений у такій митній декларації не є ідентичним товару, який подавався для митного оформлення позивачем відповідно до митної декларації №23UA10U0 від 22.06.2023.

А тому, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що винесене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам п. 2, п. 4 ч. 2 ст. 55 МК України.

Суд зазначає, що подані декларантом документи підтверджують походження імпортованого товару, його якісні та вартісні характеристики, а також витрати на його доставку в Україну. При цьому для визначення задекларованої митної вартості товару позивач надав митному органу необхідні й достатні документи, які не містять неточностей або розбіжностей, які б могли обґрунтовано поставити під сумнів визнання заявленої митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Натомість під час розгляду справи судом з`ясовано, що зауваження митного органу по суті носять формальний характер та окремо або у своїй сукупності не свідчать про наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

При цьому, суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що при здійсненні ввезення товару на митну територію України, ФОП ОСОБА_1 для підтвердження заявленої митної вартості товару подано разом з митною декларацією повний пакет документів відповідно до переліку, передбаченого частиною другою статті 53 МК України, а тому використання відповідачем другорядних методів визначення митної вартості товару є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів від 22.06.2023 № UA401000/2023/000062/2, а також шляхом визнання протиправним та скасування картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2023/000939 від 22.06.2023.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 КАС України.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3статті 134 КАС України).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Так, судом встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - клієнт) та адвокатом Слободянюком М.В. (далі Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №1 від 23.06.2023.

Згідно з пунктом 1.1 цього договору Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу: професійну правничу допомогу, включаючи представництво й інші види адвокатської діяльності щодо захисту прав, свобод та інтересів клієнта в усіх органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, перед їх посадовими і службовими особами, перед фізичними особами-підприємцями і громадянами, в судах України усіх рівнів та інстанцій у справі про оскарження рішення про коригування митної вартості товарів №UА401000/2023/000062/2 від 22.06.2023 і пов`язаних з цим питань, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та інші платежі, визначені договором.

Пунктом 3.1 договору визначено, що Клієнт сплачує Адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 40 (сорок) відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Сплачена Клієнтом Адвокату вищезазначена сума відповідає і складає розмір витрат на правничу допомогу Адвокату, в тому числі гонорар Адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката відповідно до обсягу наданих послуг і виконаних робіт.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Адвокат складає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В акті приймання-передачі наданих послуг Сторони за взаємною домовленістю вправі визначити фіксований розмір гонорару, який не обов`язково обраховується відповідно до вищезазначеного відсотку прожиткового мінімуму.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано акт приймання-передачі наданих послуг від 07.07.2023 №1, відповідно до якого, гонорар за Договором за домовленістю сторін за надання правової (правничої) допомоги у справі складає 17177,60 грн.

Окрім того, стороною позивача надано рахунок №23/06/23/1 від 23.06.2023 на суму 17177,60 грн та платіжну інструкцію №1777 від 07.07.2023 на суму 17177,60 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, кількість доказів та фактичних даних, які підлягали дослідженню адвокатом, враховуючи, що розгляд цієї справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 листопада 2023 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.