Справа № 703/4605/23
Суддя: Крива Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/4605/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Крива Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: інспектор Управління патрульної поліції в Черкаській області сержант поліції Орел Максим Олегович про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: інспектор Управління патрульної поліції в Черкаській області сержант поліції Орел Максим Олегович про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В позові просить суд скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Черкаській області Орла Максима Олеговича серії ЕАТ №7733309 від 14 вересня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування позову позивач вказує, що постановою серії ЕАТ №67733309 від 14 вересня 2023 року, що винесена інспектором УПП в Черкаській області сержантом поліції Орлом М.О., його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.

Вказану постанову вважає незаконною і такою, що підлягає до скасування із закриттям провадження у справі (п.3 ч.3 ст.286 КАС України) з огляду на таке.

Позивач вказує, що із оскарженої постанови від 14 вересня 2023 року вбачається, що він, керував транспортним засобом марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 по вул. Смілянській, 181, в населеному пункті м. Черкаси, зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив дозволену швидкість на 23 км/год. Швидкість вимірювалась за допомогою приладу ТruСаm 000735 фото та відео з якого додається, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України та притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, шляхом винесення вказаної постанови.

При цьому, позивач зауважив, що у резолютивній частині оскаржуваної постанови, у розділі «До постанови додаються», інспектором Орлом М.О. зазначено: «Бк 472416». Інших доказів, що стали підставою до винесення оскаржуваної постанови інспектором УПП в Черкаській області в оскаржуваній постанові не зазначено, а тому, на думку позивача, слід вважати, що їх і не було встановлено посадовою особою, якою її винесено.

Позивач вважає, що ця постанова винесена з порушенням вимог, передбачених ст. 251-252, 283 КУпАП.

Так, інспектором УПП в Черкаській області Орлом М.О. в оскаржуваній постанові констатується порушення мною пункту 12.4 ПДР України, згідно якого у населених, пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50.км/год.

Позивач звертає увагу суду на той факт, що після зупинки його Інспектором останній показав лише фото фіксації порушення ним п.12.4 ПДР України, на якому було зображено лише цифрове значення одиниці вимірювання швидкості руху, а саме: 73 км/год., при цьому марку, модель автомобіля та його номерний знак на фото видно не було.

Також позивач зазначає, що разом із керованим ним автомобілем у попутному напрямку по вул. Смілянській в м. Черкаси рухалося іще декілька автомобілів, деякі з них випереджали його авто, однак зупинені інспектором не були.

З огляду на викладене позивач вважає, що фактичні обставини справи є такими, що не відповідають дійсності, оскільки ймовірно інспектор зафіксував швидкість не керованого ним автомобіля, а автомобіля, що рухався у попутному напрямку, який, з невідомих йому причин, не зупинив.

При цьому позивач зауважив, що на його прохання надати відео докази на підтвердження обставин, що викладені у постанові, інспектор повідомив, що цим правом він зможе скористатись у суді.

Також позивач вказує, що незаконність оскаржуваної постанови полягає і в тому, що інспектором УПП в Черкаській області Орлом М.О. здійснювалось вимірювання швидкості руху з грубим порушенням норм Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року. Так, законодавством безальтернативно визначено, що технічні прилади підлягають фіксації на стаціонарних (нерухливих) засобах (предметах). Водночас використовувати вказані технічні прилади, гримаючи їх в руках, чинним законодавством працівникам поліції, до яких відноситься інспектор, не дозволено, відтак, на переконання позивача результати вказаних технічних приладів апріорі є не правильними, а відповідно і не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Пояснює, що у конкретному випадку, всупереч положенням Закону України «Про Національну поліцію», прилад ТruСаm 000735 під час вимірювання швидкості не був закріплений/ змонтований/ розміщений згідно з вимогами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та не працював у автоматичному режимі. Натомість, інспектор поліції здійснював вимірювання швидкості, тримаючи прилад у руках а тому і зафіксовані в означений спосіб результати такого приладу не є об`єктивними і законними.

Тому позивач вважає, що висновки Інспектора про перевищення саме ним, як водієм відповідного автомобіля, дозволеної для руху швидкості на 23 км/год. є такими, що не ґрунтуються на здобутих відповідно до норм чинного законодавства результатах вимірювання, а відтак, оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Також позивач вказує, що інспектором не здобуто жодного доказу у розумінні ст.251 КУпАП, з якого вбачалося б порушення ним як водієм транспортного засобу Nissan Теrrаnо д.н.з НОМЕР_1 п.12.4 ПДР України, оскільки у резолютивній частині оскаржуваної постанови, у розділі «До постанови додаються», не зазначено доказу, який би додавався інспектором до постанови, зокрема, фото і відео з приладу ТruСаm 000735, мова про які йдеться у фабулі інкримінованого мені адміністративного правопорушення.

Водночас вказівка у розділі «До постанови додаються» про те, що додається Бк 472416, на думку позивача, може свідчити лише про те, що інспектором велась відеозйомка за допомогою нагрудної бодікамери, що має порядковий номер запису 472416. Однак, вважає, що відео із бодікамери не є належним і допустимим доказом вчинення саме ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки бодікамери не є тими технічними приладами, за допомогою яких працівник поліції має змогу визначити швидкість руху автомобіля.

Також позивач зазначає, що у вказаному розділі оскаржуваної постанови, «Бк 472416» є навіть некоректним, оскільки сама бодікамера як об`єкт матеріального світу не може слугувати доказом вчинення чи не вчинення особою адміністративного правопорушення, натомість відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказом може бути відеозапис, тобто результат роботи камери. Однак, в оскаржуваній постанові не зазначено, що до неї додається відеозапис.

Таким чином, на думку позивача, єдиним доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. є безпосередньо зміст постанови серії ЕАТ №7733309 від 14.09.2023, однак, як вказує позивач, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

На підставі викладених обставин позивач просить суд скасувати постанову серії ЕАТ №7733309 від 14 вересня 2023 року, винесену інспектором УПП в Черкаській області Орлом М.О., якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Ухвалою судді від 26 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем знаходження).

Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 162 КАС України, 06 жовтня 2023 року представником відповідача Трохименко М.О. надано відзив на позовну заяву, у якому остання просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення наведені у відзиві представника відповідача зводяться до наступного.

Так, представник відповідача вказує, що відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27944 від 28 червня 2023 року, яке чинне до 28 червня 2024 року, лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTI 20/20» з серійним номером ТС000735 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач.

Також зазначає, що можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 07.09.2021 року № 04/05/02-2522, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033- 3:2015.

Щодо вимірювання швидкості шляхом утримання приладу «TruCam» в руках, вказує, що такі твердження позивача є необґрунтованими з огляду на те, що лазерні вимірювачі швидкості руху «TruCam LТІ 20/20» є засобами вимірювальної техніки, отже їх використання регулюється Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який не містить застережень щодо можливості використання вимірювачів швидкості руху транспортних засобів виключно за умови їх стаціонарного закріплення. Водночас з цим слід зазначити, що фото- та відеозйомка є лише додатковою функцією приладів «TruCam LTI 20/20».

Крім того, зауважує, що з листа ДП «Укрметртестстандарт» за вих. № 22-38/49 вбачається, що прилад «TruCam LTI 20/20» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто коструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Щодо принципу роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 пояснює, що він здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Тобто, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Вважає, що наведене у сукупності свідчить про необґрунтованість доводів позивача в цій частині.

Щодо тверджень позивача, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню через відсутність доказів факту вчинення ним правопорушення представник відповідача також зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення інспектор у відповідності до ст. 251, 252 КУпАП оцінив докази, дослідив всі обставини справи та встановив наявність адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем.

Так, на фото- та відеозаписі з технічного приладу TruCam, який додано до відзиву вбачається, що транспортний засіб, яким, як було встановлено, керував позивач порушив вимоги швидкісного режиму в населеному пункті. З вищенаведеного можна зробити висновок, що позивач під час руху або умисно не виконав вимог ПДР, або був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та не вибрав безпечної допустимої швидкості щоб не наражати на небезпеку учасників дорожнього руху. За що був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності інспектором згідно чинного законодавства.

Докази вчинення правопорушення позивачем були внесені до п. 5 та пункту 7 оскаржуваної постанови, тому твердження позивача про відсутність таких доказів не відповідає дійсності.

Відтак вважає, що викладені позивачем доводи не є належним обґрунтуванням адміністративного позову, щодо порушення інспектором норм матеріального чи процесуального права та не спростовують наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, вказує, що інспектор діяв виключно на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України і постанова винесена ним з дотриманням та у повній відповідності норм матеріального і процесуального права.

Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

11 жовтня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказує, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку статті 40 Закону України «Про національну поліцію».

Також позивач вказує, що переглянувши наданий, суб`єктом владних повноважень, відеозапис у файлі VB000 0914 112852 вбачається, що на автомобіль Nissan Terrano д.н.з НОМЕР_1 наведено ціль та здійснювався замір швидкості приладом TruCam за умови значного тремтіння приладу TruCam. У зв`язку з чим слід констатувати, що така вібрація приладу TruCam може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Факт перебування означеного приладу в руках інспектора Орла М.О. також підтверджується і іншим відеофайлом, що доданий відповідачем до відзиву, а саме: clip-і, де на відео у проміжку з 11.29.05 год. до 11.29.10 год. видно, що інспектор, підходячи до його авто, у руках тримає прилад зовні схожий на вимірювальний прилад марки TruCam. Надалі у цьому відео видно, що ані патрульний автомобіль, ані місце біля нього не обладнано стаціонарним приладом для встановлення вимірювального приладу TruCam. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що працівник поліції здійснив фіксування порушення Правил дорожнього руху України, всупереч положенням ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», що суттєво вплинуло на результат вимірювання, а тому вважає, що оскаржувана постанова інспектора є протиправною.

Крім того, вважає посилання безпідставним представника відповідача у відзиві в означеному контексті на лист ДП «Укрметртестстандарт» №22-38/49 від 01.10.2019 року про використання лазерною вимірювача TruCam як ручного, оскільки він не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення автоматичної фото- і відео фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Також вказує, що у жодному дозвільному документі на використання приладу TruCam, що доданий представником відповідача до відзиву (ані у свідоцтві про повірку №22-01/27944, ані у сертифікаті затвердження типу засобів вимірювальної техніки серії А №006694. ані у експертному висновку від 07.09.2021, ані в експертному висновку НДЦ «Тезіс Н`ГУУ «К1ІІ») не зазначено про те, що прилад вимірювальний TruCam є ручним. Навіть у методичних рекомендаціях щодо використання лазерних вимірювачів швидкості, також жодного слова нема проте, що цей прилад може бути використаний поліцейським «з рук».

Тому позивач вважає, що поліцейським Орлом М.О. порушено положення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» під час фіксування ніби то порушення ним Правил дорожнього руху, що суттєво вплинуло на результат вимірювання.

Окрім того, звертає увагу суду на відеофайл з назвою _VB000_0914_112852, що міститься на оптичному диску, що доданий представником відповідача до відзиву, при перегляді якого вбачається, що у нижньому лівому куті відео зафіксовано швидкість руху транспортного засобу, що становить 73 км/год., вказана швидкість інкримінується поліцейським позивачу у перевищення, однак така швидкість на відео зафіксована ще до того часу, як поліцейський наводить лазер на авто під керуванням позивача і нажимає спусковий гачок приладу.

Відтак вважає, що означена швидкість не належить його авто, оскільки була встановлена ще до часу наведення поліцейським лазеру приладу TruCam на його авто, при цьому перед ним рухався із значно більшою швидкістю автомобіль Тойота Ленд Крузер Прадо чорного кольору, що також вбачається зі наданого представником відповідача відеофайлу, який, на думку позивача, швидше за все і перевищив швидкість, однак поліцейський Орел М.О. не встиг його зупинити і щоб хоч когось притягнути до відповідальності, навів лазер на його авто, створивши таким чином штучно докази ніби то порушення ним Правил дорожнього руху.

Наголосив також, що із резолютивної частини оскаржуваної постанови, з розділу «До постанови додаються», вбачається, що інспектором Орлом М.О. зазначено лише один доказ - «Бк 472416». Інших доказів, що стали підставою до винесення оскаржуваної постанови інспектором УПП в Черкаській області в оскаржуваній постанові не зазначено, та не додано до відзиву, а тому вважає що їх і не було встановлено посадовою особою, якою її винесено. Таким чином, єдиним доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, є безпосередньо зміст постанови серії БАТ №7733309 від 14 вересня 2023 року.

Вказані вище обставини, на переконання позивача, свідчать про те, що жодних порушень Правил дорожнього руху ним 14 вересня 2023 року вчинено не було, а працівник поліції, всупереч положенням чинного законодавства, безпідставно визнав його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

20 жовтня 2023 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких остання зазначила, що лазерний вимірювач швидкості TruCam ЕТІ 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, прилад також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості в автоматичному режимі. Це підтверджується зокрема офіційним листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року №22-38/49. Також, можливість застосування приладу в ручному режимі описана в його методичних рекомендаціях щодо використання та інструкції з використання (ст.ст.17,22,32).

Вказує, що твердження позивача про те, що на відеозаписі № _УВ000_0914_112852 зафіксовано швидкість не його автомобіля не відповідає дійсним обставинам справи. Оскільки, на зазначеному відеозаписі зафіксовано конкретну швидкість, дату і час фіксації автомобіля (в момент появи червоного хреста), які є незмінними увесь час поки відео показує рух автомобіля. Усі інші твердження позивача не спростовують факту вчинення ним правопорушення та спростовуються наданими суду доказами. Вважає, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для її скасування, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було. Відтак, просив у задоволенні позову відмовити.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2023 року інспектором Управління патрульної поліції в Черкаській області Орлом М.О. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №67733309, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., за порушення п. 12.4 ПДР України.

Із оскарженої постанови серії ЕАТ №67733309 вбачається, що 14 вересня 2023 року о 11:29:28 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 по вул. Смілянській, 181, в населеному пункті м. Черкаси, зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив дозволену швидкість на 23 км/год. Швидкість вимірювалась за допомогою приладу ТruСаm 000735 фото та відео з якого додається, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год).

Вважаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Вимогами пункту 2.3 Правил дорожнього руху визначено, зокрема, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Приписами пункту 12.4 ПДР закріплено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАТ №7733309 від 14 вересня 2023 року вбачається, що водій ОСОБА_1 в населеному пункті, а саме по вул. Смілянській, 181 в м. Черкаси, рухався зі швидкістю 73 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху на 23 км.

Так, приписи статті 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже положеннями ст. ст. 31, 40 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Як установлено судом, швидкість руху транспортного засобу була зафіксована за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № 000735.

Слід зазначити, що TruCAM - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. TruCAM автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації, відповідно до сертифікату перевірки типу вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

В якості доказів правомірності використання приладу TruCAM, відповідачем додано до відзиву копію свідоцтва про повірку №22-01/26091 від 19.09.2022 року; копію сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012; копію експертного висновку № 04/05/02-2522 від 07.09.2021 року; копію листа першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.18 року та методичні рекомендації щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM; копію експертного висновку № 285 від 29.07.2011 року; відповідь державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2018 року; лист «ДП «Укрметртестстандарт»» за вих. № 22-38/49 від 01.10.2019 року.

Надані представником відповідача документи в своїй сукупності підтверджують правомірність використання приладу TruCam LTI 20/20 № 000735, а також достовірність результатів, отриманих з його допомогою.

Щодо доводів позивача про порушення поліцейським порядку використання вимірювача швидкості, який знаходився в руках поліцейського при вимірюванні швидкості, що, ніби-то, суперечить статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) суд зазначає наступне.

Пунктом 9 частини 1 статті 31 Закону № 580-VIII встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Стаття 40 Закону № 580-VIII регулює порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За змістом частини 2 статті 40 Закону № 580-VIII інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCаm відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).

Таким чином, доводи позивача про порушення співробітником поліції порядку використання вимірювача швидкості є помилковим, оскільки законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі.

Відтак посилання позивача, що використання приладу TruCam в ручному режимі суперечить вимогам законодавства, є безпідставним.

Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що відповідач під час складання спірної постанови не мав допустимих доказів перевищення швидкості руху.

Суд відхиляє наведені доводи позивача, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами відеофіксації, на яких зафіксовано транспортний засіб марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 73 км/год. А саме вчинення ОСОБА_1 правопорушення було зафіксовано на лазерний вимірювач швидкості руху т/з ТruСаm серійний номер 000735.

Суд також відхиляє твердження позивача про те, що на відеозаписі № _УВ000_0914_112852, який міститься на диску, доданому представником відповідача по відзиву на позов, зафіксовано швидкість не його автомобіля. Так, факт руху автомобіля, яким керував позивач ОСОБА_1 зі швидкістю 73 км/год, підтверджується відеозаписом, здійсненим за допомогою лазерного вимірювача швидкості ТruСаm серійний номер 000735. При огляді вказаного відеозапису судом встановлено, що таке твердження позивача не відповідає дійсним обставинам справи. Оскільки, на зазначеному відеозаписі зафіксовано конкретну швидкість - 73 км/год, дату і час фіксації автомобіля в момент появи червоного хреста, які є незмінними увесь час поки відео показує рух автомобіля марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 , яким керував позивач. В момент проїзду автомобіля під керуванням позивача на вказаному відрізку дороги вбачається проїзд також інших автомобілів, однак швидкість таких не було зафіксовано лазерним вимірювачем ТruСаm, оскільки на відео відображена така фіксація швидкості шляхом появи червоного хреста лише в зоні руху автомобіля марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням позивача.

Відтак на поданому представником відповідача відеозаписі міститься необхідна інформація для встановлення факту вчинення правопорушення, а саме: дата та час вчинення правопорушення; відеофіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку; швидкість руху автомобіля, км/год.

Аналіз усіх наявних в справі доказів, в тому числі відео фіксації автомобіля, дає підстави стверджувати, що факт перевищення встановленого обмеження швидкості автомобілем марки «Nissan Теrrаnо» д.н.з НОМЕР_1 у населеному пункті більш як на двадцять кілометрів на годину, власником якого є позивач, доведений в повній мірі.

Подані представником відповідача докази відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, ст.ст. 72,73,74,75,76 КАС України, відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом, а тому є належними, достовірними та достатніми для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Усі інші твердження позивача не спростовують факту вчинення ним правопорушення та спростовуються наданими суду доказами. Відтак, решта доводів позову є власним розумінням позивачем діючого законодавства, і не спростовують правильність прийнятого поліцейським рішення.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також, частиною другою статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77).

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені ним у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення саме ним інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд вважає, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення доведена та у інспектора були наявні правомірні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, останній діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а надані суду докази повністю підтверджують порушення позивачем вимог п.12.4 ПДР України, а тому спірна постанова винесена з дотриманням вимог встановлених КУпАП та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, проаналізувавши докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено постанову стосовно позивача ОСОБА_1 , а тому на підставі п.1 ч. 3 ст. 286 КАС України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову та залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Як вбачається із пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 07 лютого 2017 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи довічно та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.139 КАС України. Частиною 5 вказаної статті визначено, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на вказане судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 271, 272, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа на стороні відповідача,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: інспектор Управління патрульної поліції в Черкаській області сержант поліції Орел Максим Олегович про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ю. В. Крива