Справа № 520/15275/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 р. Справа № 520/15275/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.08.23 по справі № 520/15275/23

за позовом ОСОБА_1

до Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України в не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 30.04.2021 року по 25.05.2023 року;

- зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 30.04.2021 року по 25.05.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що фактичний розрахунок відповідача із позивачем проведений поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, що є підставою для виплати позивачеві його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України в не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021 р. по 25.05.2023 р.;

Зобов`язано Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021 р. по 25.05.2023 р. в сумі 3651 (три тисячі шістсот п`ятдесят одна) гривня 48 копійок.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що в період затримки у даній справі судом безпідставно включено та повторно розраховано період з 09.06.2021 по 04.05.2022, який у справі № 520/4604/22 за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 вже включено позивачу у період затримки розрахунку при звільненні.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 у справі № 520/4604/22 позов ОСОБА_1 до Національної поліції України задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Національної поліції України середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2021 по 04.05.2022 в розмірі 39 296.93 коп.

Наказом Національної поліції України від 23.12.2022 № 1648 о/с на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2022 у справі № 520/4604/22, Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку нарахував та виплатив позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 09.06.2021 по 04.05.2022 в розмірі 39 296,93 грн.

Отже, на переконання представника відповідача, враховуючи шестимісячний період виплати середнього заробітку за час затримки та період з 09.06.2021 по 04.05.2022. який вже встановлено НПУ у порушення зобов`язання та включено Позивачу у період затримки розрахунку при звільненні судом у справі № 520/4604/22, періодом затримки, якщо суд дійде висновку у його наявності, буде з 30.04.2021 - 08.06.2021 (40 днів).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що рішенням суду по справі №520/516/22, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо невиплати грошового забезпечення - додаткової доплати на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 №7789/01/29-2020, Постанови КМУ від 29.04.2020 № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 № 431 заступнику начальника 3-го управління ОСОБА_1 , в день звільнення з посади 30.04.2021. Дане рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/516/22, було виконано відповідачем 25.05.2023 року.

Позивач вважає, що періодом з якого починається час затримки розрахунку при його звільненні є 30.04.2021, закінчення строку є 25 травня 2023 року - день фактичного розрахунку.

На переконання позивача, тривалість затримки у розрахунку при його звільненні з 30.04.2021 до фактичної виплати заробітної плати 25.05.2023 складає - 756 днів.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, то слід прийти до висновку про те, що позивач має право на отримання компенсації у відповідності до частини 2 статті 117 КЗпП України за період з 30.04.2021 по 25.05.2023.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, станом на грудень 2020 року НПУ, як виконавцем бюджетної програми, використано виділені через головного розпорядника (МВС України) бюджетні кошти у повному обсязі - здійснено доплати поліцейським з серпня по листопад на підставі поданих керівниками за результатами роботи персональних переліків працівників, яким встановлюється доплата.

Інших асигнувань від розпорядника коштів (МВС України) за вказаною програмою у бюджетному періоді, що охоплює 2020 рік, до НПУ (виконавця бюджетної програми) не надходило.З обставин справи вбачається, що дії та рішення НПУ на підставі чинних норм спеціального Закону не можуть розглядатися як винні дії (вина) НПУ при здійсненні розрахунку при звільненні позивача, що виключає покладення відповідальності.

Представник відповідача зазначає, що в даному випадку позивач звернувся з позовом про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на прийняття судом рішення, якими стягнуто з НПУ на його користь суми додаткової доплати. Тобто суми компенсації позивача в період його роботи в поліції на час звільнення не були нараховані, а були визначені судом.

На переконання представника відповідача, враховуючи, що вказані суми були виплачені в повному обсязі позивачу, вимоги позивача про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, в розумінні статті 117 КЗпП, задоволенню не підлягають.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, натомість апеляційна скарга Національної поліції України підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом Національної поліції України від 30.04.2021р. №552 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2023р. у справі № 520/516/22 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2022р. по справі № 520/516/22 залишено без змін: визнано протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо невиплати грошового забезпечення - додаткової доплати на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 №7789/01/29-2020, Постанови КМУ від 29.04.2020 № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 № 431 заступнику начальника 3-го управління (оперативних розробок) ОСОБА_1 , в день звільнення з посади 30.04.2021р.; зобов`язно Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення - додаткову доплату на період дії карантину за грудень 2020 року, згідно дорученням Голови Національної поліції України від 25.06.2020 № 7789/01/29-2020, Постанови КМУ від 29.04.2020 № 375 та Наказу МВС України від 03.06.2020 № 431.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було виконано вищевказане рішення 25.05.2023р., а саме перераховано на банківський рахунок позивача кошти у розмірі 29 537, 90 грн.

Позивач вважає, що оскільки відбулася невиплата грошової компенсації у строк, то він має право на виплату середнього грошового забезпечення за період з 30.04.2021р. по 25.05.2023р.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення на користь позивача середнього грошового забезпечення в сумі 3651,48 грн. буде пропорційною, достатньою та справедливою компенсацію майнових втрат, які він поніс через несвоєчасний розрахунок при звільненні, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України затверджений Законом України від 15.03.2018р.№2337-VIII; далі за текстом - Статут).

Спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення), у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 116, 117 далі - КЗпП в частині, що не суперечить спеціальному законодавству.

В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних відносин.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.03.2018 по справі № 806/1899/17, від 04.12.2019 по справі № 825/66/16.

Так, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З матеріалів справи встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Разом з тим, Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим Наказом МВС 06.04.2016 № 260, які є спеціальними у спірних правовідносинах, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002р. №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Отже, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на працівників поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Так, ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 зазначеного Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. (частина перша статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, колегія суддів враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не врегульовано питання відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норми статей 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а, від 10.05.2019 у справі №805/416/16-а, від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18 та від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17.

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено зі служби в поліції 30.04.2021р. При цьому, 25.05.2023р.відповідач виконав рішення суду від 03.04.2023р. у справі № 520/516/22 та виплатив недоплачену частину грошового забезпечення в розмірі 29 537, 90 грн.

Таким чином, датою остаточного розрахунку з позивачем є 25.05.2023р.

Відтак, період затримки розрахунку при звільненні становить з 30.04.2021р. по 25.05.2023р.

Відповідальність роботодавця за ст.ст. 116, 117 КЗпП України передбачена саме за несвоєчасний розрахунок при звільненні та не ставиться у залежність від виду невиплаченої суми та від включення/невключення відповідної суми до складу заробітної плати/грошового забезпечення.

Вказані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду від 18.12.2018 по справі № 820/4619/16 та від 14.03.2019 по справі № 820/660/17.

Щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц вказує, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

З аналізу даних, розміщених на офіційному сайті Національного банку України, встановлено, що на дату звільнення позивача розмір облікової ставки НБУ становив 7,5% річних. Враховуючи суму недоотриманих коштів - 29 537, 90 грн., 7,5 % річних від цієї суми становитиме 2215,34 грн., тобто 6,06грн. за день затримки розрахунку (2215,34:365). Враховуючи весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, що становить 183 днів, середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні становитиме 1108,98 грн. (6,06х183).

Отже, з огляду на розмір заборгованості, дії позивача та відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 1108,98 грн.

Крім того, суд не вирішує питання щодо утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податків у даному випадку є обов`язком роботодавця, а не суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльність Національної поліції України в не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 30.04.2021 року по 25.05.2023 року проте не погоджується щодо зобов`язання Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021 р. по 25.05.2023 р. в сумі 3651 (три тисячі шістсот п`ятдесят одна) гривня 48 копійок у зв`язку з тим, що при формуванні цього висновку суд першої інстанції виходив з помилкових мотивів.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині суми нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки висновок суду про зобов`язання Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021 р. по 25.05.2023 р. є вірним.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 по справі № 520/15275/23 - змінити.

Виклавши абзац третій резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року у справі №520/15275/23 наступним чином:

"Зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2021 р. по 25.05.2023 р. в сумі 1108 (одна тисяча сто вісім) гривень 98 копійок."

Решту рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 по справі № 520/15275/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва