Справа № 500/5455/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5455/23

15 листопада 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі, відповідач - 2), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення №83 від 21.03.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 періоди роботи з 01 лютого 1981 року по 21 грудня 1983 року та з 20 грудня 1986 року по 30 березня 2000 року, та призначити пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07 квітня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 21.03.2023 року №83, яке листом Відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) 1900-0210-8/8734 від 23.03.2023 року направлено позивачу. Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії, зазначаючи про те, що за доданими документами до загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно довідки №03-01/2/1758 з 1981 року по 1997 оскільки ПІБ в довідці не відповідає паспортним даним. Просить врахувати, що у книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1981-2000 роки значиться ОСОБА_2 . Вважає, що зазначена розбіжність, (щодо невідповідності по батькові « ОСОБА_3 » у первинних документах та « ОСОБА_4 » за паспортом) через спорідненість та співзвучність імені ІЛЛЯ в українській мові є фонетичними похідними варіантами від одного і того ж імені тому, не може мати своїм наслідком відмови у врахуванні зазначених періодів до страхового стажу, оскільки працівник не несе відповідальності за правильність складання відповідних довідок. До того ж, позивач звернув увагу суду на тому, що відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

Ухвалою суду від 31.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзивів на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав, що за результатами розгляду документів, наданих позивачем, до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 1981 по 1197, оскільки прізвище, ім`я, по-батькові не відповідає паспортним даним. Вважає, що оскільки загальний стаж позивача складає 04 роки 10 місяців 08 днів, та не є достатнім для призначення пенсії за віком, позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсійної виплати згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повністю з аналогічних мотивів, що і представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Судом встановлено, що 13.03.2023 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України, за принципом екстериторіальності дану заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України Харківській області.

Так, Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.03.2023 №83 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно довідки №0-01/2/1758 з 1981 по 1997, оскільки ПІБ в довідці не відповідає паспортним даним.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.03.2023 №1900-0210-8/12706.

Крім цього, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 07.06.2023 №4393-4397/Д-02/8-1900/23 позивача повідомлено про наступне. При призначенні пенсії позивачем було подано архівну довідку від 23.11.2022 за №03-01/2/1758, видану архівним відділом №2 Кременецької РВА щодо підтвердження періоду роботи в колгоспі ім.Шевченка, с/с ім.Шевченка впродовж 1981-1998 років. Відповідач - 1 зазначив про те, що у зазначеній довідці вказано, що в архівних документах містяться дані про роботу в колгоспі та с/с ім.Шевченка про " ОСОБА_2 ". Тобто, зазначене в первинних документах по батькові не відповідає по батькові з паспортом. Тому, на думку відповідача-1, вищевказана довідка не може враховуватись в якості підтвердження страхового стажу. Однак, період з 21.12.1983 по 20.12.1986 зараховано позивачу до страхового стажу як догляд за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Таким чином, відповідач-1 в даному листі дійшов висновку, що на даний час у Головного управління Пенсійного фонду України відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи у колгоспі ім.Шевченка, с/с ім.Шевченка впродовж 1981 - 1998 років.

Не погоджуючись з рішенням відповідача - 2, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Спірні періоди роботи позивача з 01.02.1981 по 21.12.1983, з 20.12.1986 року по 30.03.2000 підтверджуються трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_2 , архівною довідкою виданою Кременецькою районною військовою адміністрацією Тернопільської області (архівний відділ №2) про трудовий стаж від 23.11.2022 №03-01/2/1758, архівною довідкою, виданою Кременецькою районною військовою адміністрацією Тернопільської області (архівний відділ №2) про заробітну плату від 23.11.2022 №03-01/2/1760, архівною довідкою, виданою Кременецькою районною військовою адміністрацією Тернопільської області (архівний відділ №2) про трудовий стаж від 23.11.2022 №03-01/2/1759, архівною довідкою, виданою Кременецькою районною військовою адміністрацією Тернопільської області (архівний відділ №2) про заробітну плату від 23.11.2022 №03-01/2/1761.

З даних довідок вбачається робота позивача в колгоспі ім.Шевченка, селянській спілці ім.Шевченка, а також кількість відпрацьованих людиноднів, встановлений мінімум людиноднів.

Також, суд звертає увагу на тому, що трудова книжка колгоспника № НОМЕР_2 , видана ОСОБА_5 містить відомості про виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі у сільськогосподарському підприємстві з 01.02.1981 по 21.12.1983, з 20.12.1986 року по 30.03.2000.

Разом з тим, відповідачем - 2 не здійснено аналіз вказаних довідок на відповідність виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі у сільськогосподарському підприємстві.

Натомість, відмовляючи у зарахуванні спірних періодів роботи позивача відповідач-2 покликається на наявність формальних підстав, а саме вказує на розбіжність у написанні ПІБ позивача у довідках та паспортних даних.

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, на думку суду, дії відповідача-2 щодо не зарахування стажу лише з формальних підстав, є протиправними.

Слід зазначити, що суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Таким чином, на переконання суду, спірне у даній справі рішення про відмову у призначенні пенсії не відповідає вимогам чинного законодавства та є протиправним.

Водночас, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає, що відповідача-1 слід зобов`язати повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01 лютого 1981 року по 21 грудня 1983 року та з 20 грудня 1986 року по 30 березня 2000 року, прийнявши відповідне рішення, з врахуванням висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії №83 від 21.03.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01 лютого 1981 року по 21 грудня 1983 року та з 20 грудня 1986 року по 30 березня 2000 року, прийнявши відповідне рішення, з врахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 268 (двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 15 листопада 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження:Майдан Волі, 3, м. Тернопіль,46001 );

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження:площа Свободи, 5, Держпром, 3 під.,2 пов., м. Харків,61022 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.