Справа № 420/22831/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом (а.с.13-15) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області), в якому позивачка просить суд: - скасувати та визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 24.08.2023 №50, щодо відмови в призначені пенсії їй ОСОБА_1 , за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 16.08.2023; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити їй ОСОБА_1 , пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії, а саме з 24.08.2023 зарахувавши до стажу за списком №1 її роботу з 08.01.2013 по 01.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що працювала на посадах, які включено до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

По досягненню пенсійного віку звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, яку розглянуто ГУ ПФУ в Полтавській області за принципом екстериторіальності.

Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 24.08.2023 №50 їй відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Позивачка вважає рішення протиправним, оскільки відповідачем не взято до уваги рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у №1-р/2020, яким визнано неконституційною ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та визначено застосовувати ст.13 в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно довідки від 05.06.2023 №18-22/78, виданої Одеським регіональним клінічним протипухлинним центром її пільговий стаж становить 10 років 4 місяці 24 дні, що є достатнім для призначення пенсії.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду 19.02.2020 року у справі №520/15025/16, дійшла висновку, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Позивачка просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 05.09.2023 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову (а.с.8-9).

Ухвалою суду від 18.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у строк не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження (а.с.42).

Представник відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області подав до суду відзив на позов (а.с.47-50), у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржуваним рішенням правомірно відмовлено позивачці у призначенні пенсії з підстави відсутності необхідного пільгового стажу 7 років та 6 місяців.

При цьому, пільговий стаж роботи позивачки за Списком №1 відсутній, оскільки згідно пільгової довідки від 05.06.2023 №18-22/78 періоди роботи з 08.01.2013 по 08.10.2017 потребують перевірки, адже за вказаний період в переліку атестованих посад від 24.10.2012 №120 за професією заявниці вказані проатестовані посади з прізвищами працівників, а ОСОБА_1 на дату проведення атестації (24.10.2012) не працювала.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області подав до суду відзив на позов (а.с.61-70), в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки право особи на призначення пільгової пенсії за ст.114 Закону №1058-IV має бути підтверджене як пенсіонером (особисті документи) так і підприємством (уточнюючі довідки про характер виконуваної роботи та умови праці, а також про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення). Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

Також представник зазначив, що станом на час звернення позивачки зі заявою про призначення пенсії, положення Закону №1788-XII не застосовувались до спірних правовідносин, отже дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо застосування до заявниці положення Закону №1058-IV є правомірними.

Крім того, представник зазначив, що задоволення вимоги зобов`язального характеру спричинить втручання суду у дискреційні повноваження пенсійного органу.

Відповідачі просили відмовити у задоволенні позову.

Представник позивачки подав до суду відповідь на відзив (а.с.71-73), у якій просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 (а.с. 34-36).

16.08.2023 позивачка у віці 48 років звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, до якої додала, зокрема: паспорт та індентифікаційний номер, трудову книжку та інші (а.с. 54-56), яку розглянуто ГУ ПФУ в Полтавській області за принципом екстериторіальності .

За результатом розгляду заяви ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення №50 від 24.08.2023 року, яким заявниці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність пільгового стажу, який не зарахований, оскільки згідно пільгової довідки від 05.06.2023 №18-22/78 періоди роботи з 08.01.2013 по 08.10.2017 потребують перевірки. За вказаний період в переліку атестованих посад від 24.10.2012 №120 за професією заявниці вказані проатестовані посади з прізвищами працівників, а ОСОБА_1 на дату проведення атестації (24.10.2012) не працювала (а.с.51).

Позивачка, вважаючи рішення №50 від 24.08.2023 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулась до суду з даним позовом.

Дослідивши надані учасниками справи заяви по суті та докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Стаття 13 Закону №1788-XII в редакції від 09.12.2012 року встановлювала для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 наступний пенсійний вік: для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII (далі закон №213-VIII) внесено зміни, в тому числі, до ст.13 Закону №1788-XII, чим встановлено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

Статтею 13 Закону №1788-XII зі змінами згідно Закону №213-VIII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, працівники після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року у справі №1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, які втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року по справі №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Таким чином, станом на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним КМУ, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Водночас, Законом №1058-ІV передбачений інший вік набуття права на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1 в 50 років.

Отже, наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначає такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За результатами розгляду зразкової справи №360/3611/20 у постанові від 03.11.2021 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 по справі №360/3611/20 та вважає, що позивачка звертаючись у віці 48 років із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах досягла необхідного пенсійного віку для її призначення.

Водночас, оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області №50 від 24.08.2023 заявниці відмовлено у призначенні пенсії через відсутність пільгового стажу, а не з підстави недосягнення необхідного пенсійного віку, тому не спроможними є посилання позивачки в обгрунтування позовних вимог на неврахування відповідачем рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року по справі №1-р/2020.

Згідно рішення №50 від 24.08.2023 позивачці не зарахований пільговий стаж за періоди роботи з 08.01.2013 по 08.10.2017, оскільки згідно пільгової довідки від 05.06.2023 №18-22/78 потребують перевірки, адже за вказаний період в переліку атестованих посад від 24.10.2012 №120 за професією заявниці вказані проатестовані посади з прізвищами працівників, а ОСОБА_1 на дату проведення атестації (24.10.2012) не працювала (а.с.51).

Статтею 62 Закону №1058-IV визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3 Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Процедура застосування Списків №1 і №2 визначена Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі Порядок №383).

Відповідно до п. 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Позивачка, звертаючись до суду з цим позовом просить зобов`язати відповідача призначити їй пенсії зарахувавши періоди роботи за списком №1 з 08.01.2013 по 01.06.2023.

Однак оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області від 24.08.2023 №50 про відмову у призначенні пенсії не зараховано до пільгового стажу період роботи за Списком №1 з 08.01.2013 по 08.10.2017 року.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком стажу ОСОБА_1 (форма РС-право) загальний страховий стаж позивачки складає 20 років 4 місяці 2 дні, до пільгового стажу зараховано, в тому числі, періоди з 09.10.2017 по 31.03.2023 (а.с.59-60), що виключає можливість їх повторного зарахування до страхового стажу.

Відповідачем не зараховано до пільгового стажу позивачки саме періоди роботи з 08.01.2013 по 08.10.2017 року в Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» на посадах: 1) сестри медичної стаціонару по обслуговуванню гама апаратів відділення дистанційно променевої та близькофокусної рентгентерапії; 2) сестри медичної стаціонару по обслуговуванню гама апаратів блоку дистанційно - променевої та внутрішньо-порожнинної променевої терапії радіологічного відділення.

В межах спірних трудових періодів ОСОБА_1 (з 08.01.2013 по 08.10.2017 року) діяли затверджені Постановами КМУ від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 №461 Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах №1 та №2.

Згідно постанови КМУ від 16.01.2003 №36 до Списку №1 входить посада працівника закладу охорони здоров`я, який безпосередньо працює з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці понад 10 мілікюрі радію-226 або еквівалентною за радіотоксичністю кількістю радіоактивних речовин, а також на гамма-терапевтичних апаратах.

Вказана посада також передбачена Списком №1, затвердженим постановою КМУ від 24.06.2016 №461, зайнятість на якій повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Згідно записів №9-12 трудової книжки серії НОМЕР_2 позивачка 03.09.2009 року зарахована на посаду сестри медичної стаціонару (палатної) відділення дистанційно променевої та близькофокусної рентгентерапії (наказ №138 від 14.08.2009 року); 08.01.2013 року переведена на посаду сестри медичної стаціонару по обслуговуванню гама апаратів відділення дистанційно променевої та близькофокусної рентгентерапії, список №1 (наказ №1 від 02.01.2013 року); 01.02.2022 року переведена на посаду, сестри медичної стаціонару по обслуговуванню гама апаратів блоку дістанційно - променевої та внутрішньо- порожнинної променевої терапії радіологічного відділення список №1 (наказ №72-к від 27.01.2022 року), де працює по теперішній час (а.с.29-31).

Відповідно до довідки №18-22/78 від 05.06.2023, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» ОСОБА_1 за період з 08.01.2013 по 01.06.2023, працюючи на відповідних посадах, була зайнята на роботах із радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці понад 10 мілікюрі радію-226 (а.с.52).

На період внесення записів до трудової книжки позивача в спірні періоди діяла Інструкція, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58).

Відповідно до п.1.1. Інструкція №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд вважає, що позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження її трудового стажу та підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивачки. Судом, в свою чергу, також не встановлено будь-яких виправлень або помилок у записах трудової книжки.

Судом встановлено, що трудова книжка позивачки містить всі необхідні записи про роботу у спірний період з 08.01.2013 по 08.10.2017, а саме відомості про дату прийняття позивачки на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивачки.

При цьому, підставою для не зарахування ГУ ПФУ в Полтавській області до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи позивачки з 08.01.2013 по 08.10.2017 слугувала саме відсутність відомостей про проведення атестації її робочого місця, оскільки в переліку атестованих посад від 24.10.2012 №120 за професією заявниці вказані проатестовані посади з прізвищами працівників, а ОСОБА_1 на дату проведення атестації (24.10.2012) не працювала.

Суд вважає незарахування до пільгового стажу періодів роботи за Списком №1 з цих підстав протиправним, з огляду на наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою КМУ від 01.08.1992 №442 (далі Порядок №442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі Методичні рекомендації №41).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій №41 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій №41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до п.8-9 Порядку №442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Системний аналіз норм Закону №1788-ХІІ та Порядку №442 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Згідно трудової книжки позивачки у спірний період з 08.01.2013 по 08.10.2017, що не зарахований до пільгового стажу з підстав відсутності в переліку атестованих посад від 24.10.2012 №120 прізвища позивачки, остання у вказаний період працювала в КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради» (назва зі змінами згідно Довідки №18-22/76 від 01.06.2023 (а.с.52)) на посаді сестри медичної стаціонару по обслуговуванню гама апаратів відділення дистанційно променевої та близькофокусної рентгентерапії (а.с.31).

Вказана професія віднесена до Списку №1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, яка затверджена Постановами КМУ від 16.01.2003 №36 від 24.06.2016 №461.

У 2012 році КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» (нині КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради») проведено атестацію робочих місць підприємства та наказом «Про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці у відділенні дистанційно-променевої та близькофокусної рентгентерапії» №120 від 24.10.2012 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №1 перелік атестованих посад із зазначенням працівників, які їх займають на час проведення атестації. До таких посад увійшли, зокрема, сестри медичні стаціонару по обслуговуванню гама апаратів відділення дистанційно променевої та близькофокусної рентгентерапії.

Оскільки, позивачка переведена на вказану посаду лише 08.01.2013 року, тобто після проведення 24.10.2012 року атестації робочих місць, її прізвище у наказі відсутнє.

Суд вважає, що включення до наказу №120 від 24.10.2012 посади, яку займала позивачка у спірний період, свідчить про її право на зарахування спірного періоду роботи з 08.01.2013 по 08.10.2017 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за Списком №1.

При цьому, суд враховує, що відповідачем досліджено наказ КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» №89 від 09.10.2017 року «Про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці у відділенні дистанційно-променевої та близькофокусної рентгентерапії», яким у 2017 році атестовано посаду позивачки та включено її до переліку посад, що мають право на пільгове пенсійне забезпечення. Вказаним наказом затверджені лише посади установи, без зазначення прізвищ працівників, що їх займають.

Саме тому відповідачем зараховано до пільгового стажу позивачки періоди її подальшої роботи з 09.10.2017 по 31.03.2023.

Суд вважає, що позивачка має конституційне права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії, та не може бути позбавленатакого права з підстави відсутності її прізвища у наказі №120 від 24.10.2012, з урахуванням її призначення на посаду після проведеної атестації робочих місць.

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Водночас, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення саме факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд враховуючи, що період роботи позивачки з 08.01.2013 по 08.10.2017 підтверджений записами у трудових книжках та повинний бути зарахований до пільгового стажу, дійшов висновку, що відповідачем не доведено законності прийнятого рішення від 24.08.2023 №50.

Між тим, пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З оскаржуваного рішення не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, тобто не вбачається чи є єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу не зарахування йому до стажу спірних періодів роботи, що визнано судом неправомірним.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення від 24.08.2023 №50 підлягають задоволенню.

При цьому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом зобов`язання ГУ ПФУ зарахувати до пільгового стажу період роботи позивачки з 08.01.2013 по 08.10.2017 та повторно розглянути заяву позивачки від 16.08.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд на підставі наданих доказів в їх сукупності дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно наявної в матеріаліалах справи квитанції позивачка за подання адміністративного позову сплатила 1073,60 грн судового збору (а.с.5).

На користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 800 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ в Полтавській області.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.08.2023 №50 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 08.01.2013 по 08.10.2017 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.08.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 800 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва