Справа № 340/3869/23
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/3869/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивач) до військової частини НОМЕР_1 (також - Відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через представника - адвоката Статівку О.В.) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не виконання обов`язку щодо турботи про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовця ОСОБА_1 , а саме щодо не направлення на медогляд ВЛК;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про самовільне залишення військової частини або місця служби з 28.09.2022 ОСОБА_1 та його зняття з всіх видів забезпечення;

- зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу, починаючи з 01.09.2022 щомісячне грошове забезпечення та додаткову винагороду відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- зобов`язати Відповідача надати Позивачу направлення на медичний огляд ВЛК для визначення придатності за станом здоров`я до військової служби, а також встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва) Позивача.

Даний спір виник з публічно-правових відносин та відповідно до правил предметної юрисдикції, визначених ст.ст. 19, 20 КАС України, підлягає розгляду Кіровоградським окружним адміністративним судом.

Ухвалою від 16.06.2023 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу подати заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням підстав для поновлення цього строку та надання належних, допустимих та достатніх доказів на їх підтвердження.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху представником позивача було подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 29.06.2023 позовну заяву в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не виконання обов`язку щодо турботи про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовця ОСОБА_1 , а саме щодо не направлення на медогляд ВЛК; зобов`язання надати ОСОБА_1 направлення на медичний огляд ВЛК для визначення придатності за станом здоров`я до військової служби, а також встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва) ОСОБА_1 було повернуто Позивачу.

Ухвалою суду від 29.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в частині вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про самовільне залишення військової частини або місця служби з 28.09.2022 ОСОБА_1 і його зняття з всіх видів забезпечення; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , починаючи з 01.09.2022 року щомісячне грошове забезпечення та додаткову винагороду відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відсутній факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 у встановленому законом порядку. Також вважає, що у зв`язку з вказаним, його незаконно позбавили всіх видів грошового забезпечення.

У встановлений судом строку на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, вказує, що факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 підтверджений у встановленому законом порядку. Вказує, що Позивач з 16.09.2022 по 18.09.2022 р., з 01.10.2022 р. по 03.10.2022 р., та з 04.10.2022 по теперішній час не перебував у відрядженні, на стаціонарному лікуванні або відпустці згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.82-86).

Також від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позивачем у вказані вище періоди перебував на лікуванні за відповідним направленням.

Дослідивши матеріли справи, суд встановив наступне.

Наказом від 28.09.2022 призначено службове розслідування щодо солдата за призовом ОСОБА_1 з метою уточнення причин і умов, що сприяли 16.09.2022 року самовільному залишенню частини ПХГП м. Добропілля та 28.09.2022 року самовільному залишенню позицій району відповідальності підрозділу (а.с.88-90).

Актом службового розслідування встановлено, що при перевірки у лікувальних закладах військовослужбовців на стан придатності до несення військової служби, які відмовились виконувати бойовий наказ командира роти, солдат ОСОБА_2 був госпіталізований 15.09.2022 до ПХГП м. Добропілля, з діагнозом «хронічна анальна тріщина». Після госпіталізації солдат ОСОБА_2 16.09.2022 убув без дозволу командира з ПХГП м. Добропілля у невідомому напрямку та перестав виходити на зв`язок. Медичних документів про стан свого здоров`я та відомостей про місце свого перебування не надав, в зв`язку з чим стосовно нього та інших військовослужбовців 2 десантно-штурмового батальйону було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини (а.с.91-100).

Вказаним актом запропоновано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності, позбавити премії, додаткової винагороди та направити матеріали службового розслідування до ТУ ДБР м. Краматорська у зв`язку з наявністю ознак злочину, передбаченого ст.408 ККУ з одночасним повідомленням Донецького зонального відділу ВСП та Донецькій спеціалізований прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Наказом від 08.10.22 №1236 притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності, позбавлено премії і додаткової винагороди, та наказано направити матеріали службового розслідування до ТУ ДБР м. Краматорська у зв`язку з наявністю ознак злочину, передбаченого ст.408 ККУ, з одночасним повідомленням Донецького зонального відділу ВСП та Донецькій спеціалізований прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (а.с.106-111).

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Так, указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі- Положення).

Згідно зп. 144-1 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

При цьому, пунктом 144-4 Положення визначено, що у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з частиною 1 статті 85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу-також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Положеннями статті 85 Статуту врегульовано, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Статтею 86 Статуту визначено, що у разі повної доведеності вини військовослужбовця командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Відповідно до статті 87 Статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Також, підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13 грудня 2017 року за №1503/31371 (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

У пункті 1 розділу ІІ Порядку зазначено, що службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Разом з тим, пунктом 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування не призначається: у разі надходження анонімних повідомлень, заяв, скарг, за винятком випадків, визначених в абзаці тринадцятому пункту 1 цього розділу; якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку врегульовано, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).

Отже, враховуючи наведені вище положення, суд зазначає наступне:

- військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишають військову частину або місце служби, дезертирують із Збройних Сил України або добровільно здаються в полон, призупиняється з дня, коли відомості про самовільне залишення військової частини, дезертирство або здачу в полон внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це стає можливим на підставі заяви та повідомлення командира (начальника) військової частини про скоєння кримінального правопорушення військовослужбовцем;

- військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад і вважаються особами, які не виконують обов`язків військової служби. У цей період контракт про проходження військової служби, а також виплати та забезпечення (грошове, продовольче, речове тощо) для таких військовослужбовців призупиняються;

- час призупинення військової служби не зараховується до строку військової служби, виплати у військовому званні та до виплати років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії;

- військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не мають права на пільги та соціальні гарантії, які передбачені законодавством для військовослужбовців.

Тобто, у випадку самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, з метою встановлення вини такого військовослужбовця, а також уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню таких дій, відповідно до вимог частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, має бути проведено службове розслідування.

В ході перевірки у лікувальних закладах військовослужбовців на стан придатності до несення військової служби, які відмовились виконувати бойовий наказ командира роти, солдат ОСОБА_3 був госпіталізований 15.09.2022 р до ПХГП м. Добропілля, з діагнозом «хронічна анальна тріщина».

В результаті проведення початкового медичного обстеження, Позивачу було встановлено уточнений діагноз хронічна анальна тріщина із подальшою евакуацією на лікування до міста Дніпро, що підтверджується первинною медичною карткою (ф-100) та додатку до неї від 15.09.2022 р (а.с.21).

Разом з тим, Позивач 16.09.2022 р. убув без дозволу командира з ПХГП м. Добропілля у невідомому напрямку та перестав виходити на зв`язок, внаслідок чого, стосовно нього та інших військовослужбовців 2 десантно-штурмового батальйону було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини.

Як встановлено службовим розслідуванням, 03.10.2022 Позивач вийшов на зв`язок зі старшим лейтенантом ОСОБА_4 та повідомив що перебуває вдома після виписки з лікарні. Після чого він за вказівкою старшого лейтенанта ОСОБА_4 прибув 04.10.2022 р до району відповідальності 5 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону, що підтверджується рапортом Позивача від 04.10.2022 р. та його особистим поясненням (копія додається). По прибуттю Позивач надав медичні документи, що підтверджували його перебування у медичному лікувальному закладі по хворобі не міста Дніпро, а у КНП «Кіровоградська обласна лікарня» з 18.09.2022 до 30.09.2022 та пояснив, що після виписки з лікарні він перебував вдома до 03.10.2022 р., оскільки у пункті 8 виписки з медичної карти стаціонарного хворого вказано прибути в пункт постійної дислокації військової частини до 07.10.2022 р. (а.с.19-20).

Проте, згідно п. 8 виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 10396 від 30.09.2022 р. Позивача звільнено лише від виконання службових обов`язків з обмеженням фізичного навантаження на 7 днів, що в свою чергу, не звільняє позивача від виконання своїх обов`язків як військового, зокрема перебування у місті постійної дислокації.

Матеріалами справи не підтверджено, що Позивач перебував у відрядженні, на стаціонарному лікуванні або відпустці згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи (далі Положення № 402).

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби.

Підпунктом б п. 6 розділу 6 Положення, передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Таким чином, позивачем самостійно покинув військову частину, де проходив службу, поза встановленим законом порядком.

Суд звертає увагу, що частина 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" містить положення військової служби для військовослужбовця, які самовільно залишили військову частину або місце служби, дезертирували із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, призупиняється.

Це положення встановлює правові наслідки для військовослужбовців, які порушують вимоги законодавства про військову службу України. Такі вчинки вважаються серйозними порушеннями дисципліни та військового обов`язку, і можуть мати негативний вплив на бойовий потенціал Збройних Сил України.

За дезертирство та самовільне залишення військової частини або місця служби передбачені кримінальні санкції, зокрема відповідно до статті 408 Кримінального кодексу України. Однак призупинення військової служби для таких осіб є необхідним заходом для забезпечення дисципліни в Збройних Силах України та збереження військового потенціалу.

Судом встановлено, що відповідач, при проведенні службового розслідування та прийняття спірного наказу діяв у межах та на підставі діючого законодавства. Відповідачем, під час службового розслідування, правомірно доведено факт самовільного залишення військової частини, були надані рапорти та пояснення, якими підтверджується даний факт.

Щодо виплати грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

У п. 15 розділу 1 "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого 07.06.2018 наказом Міністерства оборони України №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32107 (надалі - "Порядок"), зазначено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно з п. 5 розділу XVI Порядку військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до підпункту 24, пункту 10, Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (зі змінами), міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Відповідно до підпункту 81, 82, пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (зі змінами), Міноборони відповідно до покладених на нього завдань:

- здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;

здійснює відповідно до законодавства правовий і соціальний захист військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил.

Так, порядок і умови виплати додаткової винагороди в Збройних силах України станом на дату виникнення спірних правовідносин врегульовано було окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Доручення).

У пункті 9 Доручення вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць в якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Аналізуючи оскаржуваний наказ в частині, що стосуються притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедуру проведення службового розслідування, суд дійшов висновку, що така процедура не була порушена, а отже, позивача правомірно позбавлено щомісячного грошового забезпечення та додаткової винагороди.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а спірний наказ є правомірним, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судом не встановлено судових витрат, які б підлягали розподілу.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 260-236, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. ст. 255, 295 КАС України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО