Справа № 560/13787/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13787/23

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

14 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, починаючи з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації - 21.06.2023.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.09.2023 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 06.11.2023 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що у позовній заяві позивачка зазначала, що звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI

Ухвалою від 31.07.2023 Хмельницький окружний адміністративний суд позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору за вимоги не майнового характеру в розмірі 1073,60 грн, або документів, які підтверджують звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На виконання ухвали суду від 31.07.2023 позивачка подала заяву, у якій вказала, що предметом позовних вимог є зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, яка є гарантійною і компенсаційною виплатою, передбаченою чинним законодавством, тобто додатковою заробітною платою, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", посилаючись на постанови Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №460/17052/21 та від 02.03.2023 у справі №460/14618/21. Зокрема, зазначає, що звільнена від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи. Зазначене звільняє її від сплати судового збору.

Повертає позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.8 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються лише особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Позивачкою не надані докази того, що вона є особою з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та членом сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, або є прирівняною до зазначених осіб у встановленому порядку особи.

Тому, наявність у позивачки статусу особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни не може слугувати підставою для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Позивач зобов`язаний сплатити судовий збір у розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір".

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ст.55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із п.3 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, за приписами ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Її розмір залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про оплату праці", структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

За приписами ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ст.34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Індексація заробітної плати - це механізм її підвищення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тобто, індексація це не окремий вид доходу, а механізм її підвищення у випадках визначених законодавством.

Отже, очевидним є те, що спір про нарахування та виплату компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації стосується заробітної плати військовослужбовця.

Вимоги, що пред`являються до змісту та форми позовної заяви чітко визначені у статті 160 КАС України, водночас такі вимоги не є абсолютними, оскільки у разі безальтернативного звільнення окремих категорій населення від обов`язку оплати судових витрат у силу закону, а не рішення суду (за правилами статті 5 Закону України "Про судовий збір"), в позовній заяві повинна міститися інформація про такі підстави, та відповідно така особа звільняється від сплати судового збору.

Суд першої інстанції не урахував положення позивача та суть її спору, зокрема, що він стосується заробітної плати позивача, що в силу Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI надає їй можливість звернутись за захистом своїх права без сплати судового збору.

Отже, в контексті застосування до цих спірних правовідносин, суд першої інстанції повернув позовну заяву позивачу не урахувавши приписи п.1 ч.1 ст.5 Закону України № 3674-VI та частини 8 статті 160 КАС України, які зобов`язують особу, звільнену від сплати судового збору відповідно до Закону, лише зазначити підстави такого звільнення, що і було зроблено позивачем у поданій нею позовній заяві.

При цьому, колегія суддів ураховує, що підстави для звільнення позивача від сплати судового збору наявні, про що свідчить предмет цього позову.

А тому, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 380/8976/21.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано належним чином наявність у позивача статусу особи з інвалідністю ІІ групи, оскільки відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає закон України "Про судовий збір" №3674-VI (далі Закон № 3674-VI).

Пунктом 8 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Водночас, суд першої інстанції прийшов до переконання, що позивачем не надані докази того, що вона є особою з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та членом сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, або є прирівняною до зазначених осіб у встановленому порядку особи. Тому, наявність у позивачки статусу особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни не може слугувати підставою для звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" і позивач зобов`язана сплатити судовий збір у розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір".

Із даного приводу колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Так, в матеріалах справи наявна довідка до акту огляду МСЕК №024298від 30.10.2020, в якій зазначено про наявність у позивача ІІ групи інвалідності. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Відтак, вказані докази в повній мірі підтверджує наявність пільг зі сплати судового збору для позивача, яка є особою з інвалідністю II групи, навіть попри висновок суду першої інстанції про не поширення на неї вимог п.8 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити практику Європейського суду з прав людини, який зазначив, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист ( рішення у справах "Zubac v. Croatia", "Beles and Others v. the Czech Republic", №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

ЄСПЛ також вказав, що формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Kutic v. Croatia", заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним". Для того щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права" (рішення у справах "Bellet v. France" та "Nunes Dias v. Portugal").

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Perez de Rada Cavanilles v. Spain").

Отже, надмірний формалізм та надмірна гнучкість повинні перебувати у певному балансі під час розгляду та вирішення судом справ.

Враховуючи викладене, а також те, що у позивача наявний статус особи з інвалідністю ІІ групи, колегія суддів приходить до висновку, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції застосував надмірний формалізм, не врахувавши вимоги п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення процесуального питання, тобто прийнята ухвала не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню, а матеріали адміністративного позову направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.312 КАС України вказано, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.