Справа № 460/49788/22
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Поліщук О.В.

15 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 460/49788/22 пров. № А/857/16425/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року у справі № 460/49788/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

08.12.2022р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 635 від 27.07.2022р. про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати зарахувавши до страхового стажу періоди роботи: 11.04.1987р. - 15.12.1989р., 01.01.1990р. -12.08.1994р., 08.04.1995р. - 04.06.1996р. та здійснити призначення пенсії за віком позивачу відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.08.2023р. позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 635 від 27.07.2022р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Також суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 19.07.2022р., зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи:11.04.1987р. - 15.12.1989р., 01.01.1990р.-12.08.1994р., 08.04.1995р.-04.06.1996р. та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 11.04.1987р. -15.12.1989р. та прийняти рішення про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 19.07.2022р. суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.08.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.07.2022р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 63 річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком.

27.07.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (визначеного для розгляду документів за принципом екстериторіальності) прийняв рішення № 635, яким відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу - 19 років.

Із змісту рішення видно, що загальний страховий стаж позивача становить 14 років 4 місяці 24 дні. Результат розгляду наданих до заяви документів: до страхового стажу не зараховано роботу по трудовій книжці НОМЕР_1 , так як відсутній запис про дату народження особи; архівну довідку № 706 від 06.08.2019р., так як прізвище не відповідає паспортним даним, період відбування покарання з 01.01.1985р. - 31.12.1985р.; період з 01.01.1990р. - 08.12.1994р., так як наказ про звільнення від 12.08.1994р..

29.07.2022р. Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області листом № 1700-0209-8/38763 повідомив позивача що відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає умови призначення пенсії за віком, відповідно до частини першої якої, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, Постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній. ( далі Порядок № 637)

У п.1, п.2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім того, відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

З огляду на наведене, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Матеріалами справи підтверджується, що обчислений пенсійним органом загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 14 років 4 місяці 24 дні. При цьому, як вважають пенсійні органи - відсутні підстав для зарахування спірного періоду роботи: 11.04.1987р. - 15.12.1989р., оскільки в наданій довідці № 706 від 06.08.2019р., яка містить дані про періоди роботи: 1987р. -1989р. містяться розбіжності щодо правильності зазначення прізвища позивача згідно з паспортними даними; 01.01.1990р. - 12.08.1994р., оскільки наказ про звільнення датований 12.08.1994р., а датою звільнення зазначено 08.12.1994р.

З цього приводу колегія суддів зазначає про таке.

Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

У зв`язку з відсутністю в трудовій книжці записів про перебування позивача в трудових відносинах в період: 11.04.1987р. - 15.12.1989р., зазначений період підлягає зарахуванню до страхового стажу на підставі архівної довідки Архівного відділу Здолбунівської районної державної адміністрації від 06.08.2019р. № 706, відповідно до змісту якого в книгах обліку праці та розрахунків з членами колгоспу 1 травня села Спасів Здолбунівського району за 1987-1989 є дані про роботу ОСОБА_2 (так в документі) В.П.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що із змісту копії паспорту та трудової книжки Серія НОМЕР_2 , видно, що прізвище позивача значиться як ОСОБА_3 . При цьому, позивач не заперечує, що у наданій архівній довідці, що могла б підтвердити період роботи з 11.04.1987 р. - 15.12.1989р. прізвище ОСОБА_2 не відповідає документам про його особу.

Архівною довідкою Архівного відділу Здолбунівської районної державної адміністрації від 16.09.2022р. № 637 підтверджується, що в книгах обліку праці та розрахунків з членами колгоспу 1 травня села Спасів Здолбунівського району за 1987-1989 роки є дані про роботу Гаухи (так в документі) В.П.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суд першої інстанції, що адміністративний суд самостійно не уповноважений встановлювати достовірність обставин, засвідчених архівною довідкою Архівного відділу Здолбунівської районної державної адміністрації від 06.08.2019р. № 706, в якій прізвище особи, яка працювала на роботі, не відповідає відомостям щодо особи позивача, чи іншим способом встановлювати юридичні факти, що засвідчують належність даного документу особі та як наслідок зобов`язувати суб`єкт владних повноважень зараховувати період роботи до загального страхового стажу.

Отже, в даному випадку є вірним висновок суду, що відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання пенсійний орган зарахувати до загального страхового стажу період роботи: 11.04.1987р. - 15.12.1989р. як такі, що є передчасними.

Стосовно доводів апелянта на відсутність правових підстав для зарахування до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.1990р.- 12.08.1994р. та з 08.04.1995р.- 04.06.1996, колегія суддів звертає увагу апелянта на таке.

Із змісту записів трудової книжки Серія НОМЕР_3 , дата заповнення 02.01.1990р. чітко видно, ОСОБА_4 : 01.01.1990р. (наказ від 02.01.1990р.) - 08.12.1994р. (наказ від 12.08.1994р.) та 08.04.1995р. (наказ від 08.04.1995р.) - 07.06.1996р. (наказ від 04.06.1996р.) працював в Здолбунівському міжгосподарському спецгоспі по виробництву яловичини.

Записи трудової книжки містять заповнені колонки: дату їх внесення; рік, за який даються відомості; ким працював; кількість пророблених людиноднів за рік; встановлений мінімум трудоднів (або людиноднів) за рік; грошей (карбованці); підписи осіб, що засвідчують записи (голова колгоспу, головний (старший) бухгалтер колгоспу) і печатка колгоспу.

Пенсійний орган відмовляючи в зарахуванні вказаних періодів роботи позивача до загального страхового стажу зазначив, що запис про звільнення з роботи: 08.12.1994 р. суперечить наказу про звільнення, датованому 12.08.1994р., а трудова книжка Серія НОМЕР_3 не містять запису про дату народження особи, що позбавляє права особи на зарахування усього періоду роботи до загального страхового стажу.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

В п.1.1 Інструкції № 58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

п.2.11 п.2.12 Інструкції № 58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

При цьому, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018р. (справа № 687/975/17), від 23.04.2019р. (справа № 593/1452/16-а), від 30.09.2021р. (справа № 300/860/17).

Однак, суд правильно зауважив, що відповідно до п.п. 2 п.6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. №28-2, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Отже, пенсійний орган має право, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що пенсійний орган не подав жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993р. відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019р. у справі № 654/890/17.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що трудовою книжкою серії НОМЕР_3 підтверджено спірні періоди роботи позивача: 01.01.1990р.- 12.08.1994р. та 08.04.1995р.- 04.06.1996р., тому, ці періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу, а власне недотримання роботодавцем правил ведення трудової книжки не може мати негативні наслідки для працівника.

Стосовно зобов`язальної частини рішення, колегія суддів зазначає про таке.

Повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії за умови, що таких дій не вчинив відповідач.

Таким чином, у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати пенсійний орган призначити пенсію позивачу, оскільки не вирішено питання щодо врахування вищевказаного періоду роботи позивача до страхового стажу, а тому суд не має права перебирати на себе дискреційні функції Пенсійного фонду щодо вирішення питання наявності стажу позивача для призначення пенсії.

Враховуючи наведене вище, вірним є висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах з метою належного захисту порушеного права позивач на пенсійне забезпечення є саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з врахуванням висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року у справі № 460/49788/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 15.11.2023р.