Справа № 300/7110/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" листопада 2023 р. справа № 300/7110/23
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
Адвокат Шевченко Н.П. в інтересах ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (надалі Головне управління ПФУ в Чернівецькій області, відповідач 2) про:
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи з 01.10.2001 по 28.12.2001, з 21.01.2002 по 30.06.2002, з 26.02.2002 по 26.12.2002, з 26.01.2003 по 24.12.2003, з 22.01.2004 по 19.12.2004, з 21.01.2005 по 31.01.2005, з 20.01.2007 по 07.01.2008, з 22.01.2008 по 28.08.2008, з 26.09.2008 по 24.12.2008, з 21.01.2009 по 01.03.2009 та до загального стажу періоди з 01.09.1979 по 14.07.1982, з 11.01.1983 по 22.03.1983, з 01.01.1992 по 09.02.1992, з 26.05.1993 по 19.09.1994, з 04.11.1994 по 23.01.1995, з 05.06.1995 по 27.06.1995, з 14.11.1995 по 02.07.1996, з 04.07.1996 по 08.10.1996, з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 29.12.2001 по 20.01.2002, з 01.07.2002 по 25.09.2002, з 27.12.2002 по 25.01.2003, з 25.12.2003 по 21.01.2004, з 20.12.2004 по 20.01.2005, з 08.1.2008 по 21.01.2008, з 29.08.2008 по 25.09.2008, з 25.12.2008 по 20.01.2009, з 02.03.2009 по 30.03.2009, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що набув 58-річного віку та мав більше ніж 28 років страхового стажу роботи, з них не менше 6 років 6 місяців 9 днів на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, тому 27.03.2023 звернувся до відповідача 1 за призначенням пенсії. Водночас, рішенням відповідача 2 у призначенні пенсії йому було відмовлено, у зв`язку із протиправним, на переконання ОСОБА_1 , незарахуванням до страхового та пільгового стажу періодів роботи на території російської федерації, а також незарахуванням до страхового стажу періоду навчання.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
06.11.2023 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління ПФУ в Чернівецькій області надійшов відзив на позовну заяву, якому представник відповідача 2 заперечує щодо задоволення позовних вимог. Вказує про неможливість зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи, згідно із пільговою довідкою від 13.10.2010 №2155, у зв`язку із невідповідністю її формі додатку 5 до Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії, затвердженого Постановою КМУ №637. Водночас, періоди роботи на території російської федерації не можуть бути зараховані до загального стажу позивача, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. При цьому, періоди з 01.09.1979 по 14.07.1982 та з 11.01.1983 по 27.03.1983 не враховані пенсійним органом через наявні недоліки у записах у трудовій книжці. Із урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
06.11.2023 судом також отримано відзив від Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області. Так, представник відповідача 1 наголошує на відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне. За результатами розгляду документів позивача до страхового стажу не зараховано період з 01.09.1979 по 14.07.1982, оскільки у трудовій книжці запис про навчання зроблено без зазначення повної підстави, а документів про освіту або довідок з навчального закладу про підтвердження форми здобуття позивачем освіти надано не було. Також до страхового стажу не врахований період роботи з 11.01.1983 по 27.03.1983, оскільки відсутні відомості, на підставі чого зроблено запис в трудовій книжці про прийняття на роботу та звільнення.
Щодо періодів роботи ОСОБА_1 на території російської федерації, то вказує, що спірні періоди стажу можуть бути визнані територіальними органами Пенсійного фонду України за умови підтвердження сплати страхових внесків до пенсійних органів держави агресора.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.
30.09.2022 ОСОБА_1 набув 58-річного віку, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 , виданого Калуським МВ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с. 82-85).
Сторонами не заперечується, що 27.03.2023 позивач звернувся за призначенням пенсії через вебпортал Пенсійного фонду України, водночас розгляд документів ОСОБА_1 здійснювало Головне управління ПФУ в Чернівецькій області (а.с. 81).
Рішенням відповідача 2 від 03.04.2023 №73 у призначенні пенсії ОСОБА_1 було відмовлено, у зв`язку із недостатнім обсягом страхового та пільгового стажу (а.с. 180-181).

Так, відповідно до протоколу розрахунку стажу, страховий стаж позивача складає 18 років 1 місяць 11 днів (а.с. 179).

Відомостей про наявний у ОСОБА_1 пільговий стаж за Списком №2 ані протокол розрахунку стажу, ані рішення про відмову у призначенні пенсії не містять (а.с. 179, 181).

Змістом рішення Головного управління ПФУ в Чернівецькій області від 03.04.2023 №73 підтверджується, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 14.07.1982, оскільки в трудовій книжці запис про навчання зроблено без зазначення повної підстави, період роботи з 11.01.1983 по 27.03.1983, оскільки відсутні відомості, на підставі яких зроблено записи про прийняття та звільнення (накази, розпорядження), періоди роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 09.02.1992, з 26.05.1993 по 19.09.1994, з 04.11.1994 по 23.01.1995, з 05.06.1995 по 27.06.1995, з 14.11.1995 по 02.07.1996, з 04.07.1996 по 08.10.1996, з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 01.10.2001 по 31.01.2005, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007, з 20.11.2007 по 31.3.2009, з 11.10.2010 по 10.07.2012, з 29.09.2012 по 06.09.2013, оскільки з 01.01.2023 росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Водночас, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно пільгової довідки від 13.10.2010 №2155, оскільки довідка не відповідає додатку 5 до Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії, затвердженого Постановою КМУ №637 та не легалізована в установленому чинним законодавством порядку (а.с. 181).

Позивач не погодившись з відмовою, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Так, за змістом позовної заяви ОСОБА_1 стверджує, що має право на призначення пенсії як згідно із п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення», так і згідно із п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд вказує, що 03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (надалі Закон №2148), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини першої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон України №1788) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно із п. «б» ст. 13 Закону України №1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (надалі - Закон України № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Тобто, Законом України №213, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону України №1788 обсяг страхового стажу, зокрема чоловікам з 25 до 30 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України №1788 зі змінами, внесеними Законом України №213.

Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом України №213.

Натомість, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявні колізія між нормами Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-IV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Таким чином, Верховним Судом зроблено висновок, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України №1788 з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону України №1058.

Не заперечуючи права ОСОБА_1 на застосування найбільш сприятливого підходу при визначенні нормативного правого акту у галузі пенсійного законодавства, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, суд зазначає про необхідність встановлення факту наявності у позивача пільгового стажу за списком №2 та страхового стажу в обсязі, достатньому для призначення пенсії.

Так, копією паспорта НОМЕР_1 , виданого Калуським МВ УМВС України в Івано-Франківській області підтверджується, що ОСОБА_1 набув 58-річного віку 30.09.2022.

Таким чином, для призначення пенсії за Списком №2 з 58-річного віку, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України №1788, позивачу необхідно мати страховий стаж в обсязі не менше 25 років та пільговий стаж за Списком №2 у кількості не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, встановленого п. «б» ст. 13 Закону України №1788, тобто більше або дорівнює 6 років та 3 місяців.

Натомість, відповідачами у рішенні від 03.04.2023 №73 та протоколі розрахунку стажу визнається страховий стаж ОСОБА_1 в обсязі 18 років 1 місяць 11 днів. При цьому, пільговий стаж у позивача, на переконання пенсійних органів відсутній.

Таким чином, з метою всебічного розгляду даної справи, суд вбачає за доцільне розглянути окремо кожен зі спірних періодів роботи позивача.

Щодо періодів роботи ОСОБА_1 на території російської федерації, судом з`ясовано наступне.

Так, відповідачами не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи на території держави-агресора з 01.01.1992 по 09.02.1992, з 26.05.1993 по 19.09.1994, з 04.11.1994 по 23.01.1995, з 05.06.1995 по 27.06.1995, з 14.11.1995 по 02.07.1996, з 04.07.1996 по 08.10.1996, з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 01.10.2001 по 31.01.2005, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007, з 20.11.2007 по 31.03.2009, з 11.10.2010 по 10.07.2012, з 29.09.2012 по 06.09.2013, у зв`язку із припиненням участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Водночас, представник позивача адвокат Шевченко Н.П. за змістом прохальної частини позовної заяви просить зарахувати до:

- пільгового стажу періоди роботи в росії з 01.10.2001 по 28.12.2001, з 21.01.2002 по 30.06.2002, з 26.02.2002 по 26.12.2002, з 26.01.2003 по 24.12.2003, з 22.01.2004 по19.12.2004, з 21.01.2005 по 31.01.2005, з 20.01.2007 по 07.01.2008, з 22.01.2008 по 28.08.2008, з 26.09.2008 по 24.12.2008, з 21.01.2009 по 01.03.2009;

- загального стажу періоди роботи в росії з 01.01.1992 по 09.02.1992, з 26.05.1993 по 19.09.1994, з 04.11.1994 по 23.01.1995, з 05.06.1995 по 27.06.1995, з 14.11.1995 по 02.07.1996, з 04.07.1996 по 08.10.1996, з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 29.12.2001 по 20.01.2002, з 01.07.2002 по 25.09.2002, з 27.12.2002 по 25.01.2003, з 25.12.2003 по 21.01.2004, з 20.12.2004 по 20.01.2005, з 08.1.2008 по 21.01.2008, з 29.08.2008 по 25.09.2008, з 25.12.2008 по 20.01.2009, з 02.03.2009 по 30.03.2009, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оцінюючи мотиви відповідачів, у частині незарахування періодів стажу, визначених як спірні представником позивача, суд виходить з такого.

Записами у трудовій книжці НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 працював:

з 06.01.1986 по 09.02.1992 за професією електрозварника ручної дугової зварки у будівельно-монтажному управлінні №3;

з 26.05.1993 по 19.09.1994 за професією електрозварника ручної дугової зварки у будівельно-монтажному управлінні №2;

з 04.11.1994 по 23.01.1995 за професією електрозварника у будівельному управлінні №14 тресту «Мосгазпроводстрой»;

з 05.06.1995 по 27.06.1995 за професією електрозварника у ВАТ «Володимирська газова компанія»;

з 14.11.1995 по 02.07.1996 за професією електрозварника у будівельно-монтажному управління №2 ВАТ «Нефтегазспецстрой»;

з 04.07.1996 по 08.10.1996 за професією електрозварника у будівельно-монтажному управління №1 ВАТ «Нефтегазспецстрой»;

з 13.10.1997 по 19.05.1999 за професією електрозварника у будівельно-монтажному управління №1 ВАТ «Нефтегазспецстрой»;

з 02.10.2000 по 25.11.2000 за професією електрозварника у комплексному спеціалізованому управлінні «Сибнефтепроводстрой»;

з 01.10.2001 по 31.10.2005 за професією електрозварника у ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой»;

з 09.08.2005 по 08.08.2006 за професією електрозварника у ВАТ «Ленгазспецстрой»;

з 19.09.2006 по 10.05.2007 за професією електрозварника у ВАТ «Ленгазспецстрой»;

з 20.11.2007 по 31.03.2009 за професією електрозварника у ВАТ «Уренгойтрубопроводстрой» (а.с. 94-117).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

На переконання суду безпідставними є посилання відповідача на відсутність правових підстав для зарахування страхового стажу за спірні періоди роботи на території росії, у зв`язку із тим, що з 01.01.2023 було припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, з огляду на нижче вказане.

Відповідно до Постанови КМУ від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі Постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської соціальної хартії та ст. 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномаштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії.

При цьому, змістом відзиву підтверджується, що відповідач 1 не заперечує щодо зарахування періодів роботи на території рф за умови підтвердження сплати страхових внесків до пенсійних органів рф.

Так, сторонам не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надавав пенсійним органам страхове свідоцтво державного пенсійного страхування рф №023-972-660-58, видане на ім`я « ОСОБА_1 » (мовою оригіналу (а.с. 151).

Відповідно до довідки про доходи фізичної особи та єдиний соціальний податок (внесок) за 2002 рік, сума обрахованих внесків до фонду соціального страхування російської федерації складає 1 255,31 руб. (а.с. 157-158).

Згідно із довідкою від 19.10.2010 №2209, виданою ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой», з сум заробітної плати, нарахованих позивачу з жовтня 2001 року по січень 2005 року, здійснювались відрахування страхових внесків у пенсійний фонд рф (а.с. 159).

Відповідно до довідки від 19.10.2010 №2209, виданою ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой», з сум заробітної плати, нарахованих позивачу з листопада 2007 року по лютий 2009 року, також здійснювались відрахування страхових внесків у пенсійний фонд рф (а.с. 160).

Окрім того, у матеріалах справи міститься виписка з особового рахунку застрахованої особи, якою підтверджується сплата страхових внесків до пфп за період з жовтня 1997 року по травень 1999 року, з листопада 1999 року по лютий 2000 року, з червня 2000 року по листопад 2000 року, за січень 2001 року, з 2003 по 06.10.2010 (а.с. 168-172).

Таким чином, позивачем документально підтверджено сплату страхових внесків роботодавцями до пенсійного органу рф за періоди його роботи з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 01.10.2001 по 31.10.2005, з 20.11.2007 по 31.03.2009, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007 отже вказані періоди мають бути зараховані до його страхового стажу.

Водночас, позивачем не надано доказів сплати страхових внесків за періоди з 01.01.1992 по 09.02.1992, з 26.05.1993 по 19.09.1994, з 04.11.1994 по 23.01.1995, з 05.06.1995 по 27.06.1995, з 14.11.1995 по 02.07.1996, з 04.07.1996 по 08.10.1996, отже такі періоди роботи не можуть бути зараховані до його страхового стажу.

Аналогічна правова позиція щодо відсутності підстав для зарахування періодів роботи на території рф до страхового стажу за відсутності підтвердження сплати страховий внесків до відповідного пенсійного органу викладена Верховним Судом у постанові від 29.03.2023 у справі №360/4129/20.

Щодо періодів роботи на території рф, які, на переконання позивача, мають бути зараховані до пільгового стажу за Списком №2

Так, у матеріалах справи міститься довідка від 13.10.2010 №2155, видана ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой», відповідно до якої ОСОБА_1 у період з 01.10.2001 по 31.10.2005, з 20.11.2007 по 31.03.2009 працював на посаді електрозварника ручної зварки (а.с. 123).

Водночас, відомостями коментованої довідки підтверджується, що позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати у періоди з 29.12.2001 по 20.01.2002, з 01.07.2002 по 25.09.2002, з 27.12.2002 по 25.01.2003, з 25.12.2003 по 21.01.2004, з 20.12.2004 по 20.01.2005, з 08.1.2008 по 21.01.2008, з 29.08.2008 по 25.09.2008, з 25.12.2008 по 20.01.2009, з 02.03.2009 по 30.03.2009.

Таким чином, роботодавцем ОСОБА_1 вказується про наявність у нього пільгового стажу за Списком №2 в обсязі 3 роки 10 місяців за періоди з 01.10.2001 по 28.12.2001, з 21.01.2002 по 30.06.2002, з 26.02.2002 по 26.12.2002, з 26.01.2003 по 24.12.2003, з 22.01.2004 по 19.12.2004, з 21.01.2005 по 31.01.2005, з 20.01.2007 по 07.01.2008, з 22.01.2008 по 28.08.2008, з 26.09.2008 по 24.12.2008, з 21.01.2009 по 01.03.2009.

Водночас, змістом рішення про відмову у призначенні пенсії підтверджується, що вказані періоди не зараховані до вільгого стажу позивачу у зв`язку із невідповідністю форми довідки вимогам додатку 5 до Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії, затвердженого Постановою КМУ №637, та не проходженням процедури легалізації.

Оцінюючи вказані доводи відповідачем, суд робить наступні висновки.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та п.1 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року № 637 (надалі Постанова №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

У п. 1 Постанови №637 зазначено, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Постанови №637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Як вже вказувалось судом, трудова книжка позивача містить відомості про періоди роботи ОСОБА_1 з 01.10.2001 по 31.10.2005 та з 19.09.2006 по 10.05.2007 за професією електрозварника у ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой».

При цьому, вказані записи щодо роботи в спірні періоди відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (із змінами), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993.

Отже, трудової книжки повністю достатньо, оскільки вона містить усі необхідні записи, що підтверджують період виконуваної роботи, її характер та зайнятість за професіями, які відносяться до Списку № 2. Записи виконано без виправлень, у чіткій послідовності, із завірянням підписами відповідальних осіб та печатками роботодавця, є посилання на накази, як на підставу внесення записів.

За наявності основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача відповідно до Порядку № 637 наданням додаткових документів, у зв`язку з чим положення вказаного Порядку застосуванню у даному випадку не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 683/977/17.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом міністерства соціальної політики № 383 від 18.11.2005, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Професія «електрозварник ручного зварювання» передбачена Списком №2 розділ XXXIII «Загальні професії» код КП 906, затвердженим Постановою КМУ від 11.03.1994 №162, який був чинним на момент роботи ОСОБА_1 .

На підтвердження пільгового характеру роботи у ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой» позивачем була надана довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 13.10.2010 №2155.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Так, судом зазначається, що у довідці від 13.10.2010 №2155 є посилання на накази про прийняття та звільнення, характер виконуваної роботи, особові рахунки. Окрім того, коментована довідка підписана генеральним директором ВАТ «Уренгойтрубпроводстрой» та архіваріусом даного підприємства.

Суд наголошує, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачами суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Окрім того, як вже зазначалось судом, у матеріалах справи також містяться підтвердження сплати за позивача страхових внесків до пенсійного органу рф у спірні періоди.

Однак, суд звертає увагу, що з наданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії посвідчень про проходження атестації (а.с. 136-147) не вбачається, на якому конкретно підприємстві їх було проведено.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Отже, на переконання суду, відсутні підстави для відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.10.2001 по 28.12.2001, з 21.01.2002 по 30.06.2002, з 26.02.2002 по 26.12.2002, з 26.01.2003 по 24.12.2003, з 22.01.2004 по 19.12.2004, з 21.01.2005 по 31.01.2005, з 20.01.2007 по 07.01.2008, з 22.01.2008 по 28.08.2008, з 26.09.2008 по 24.12.2008, з 21.01.2009 по 01.03.2009.

Щодо посилань відповідачів на необхідність легалізації довідки від 13.10.2010 №2155, суд вказує наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 (надалі Конвенція від 22.01.1993), документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Конвенції від 22.01.1993, документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

23.12.2022 набрав чинності Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 №2783-ІХ.

Після зупинення дії Конвенція від 22.01.1993 не застосовуватиметься у відносинах з російською федерацією. Таким чином, документи, видані компетентними органами росії приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю.

Однак, відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 04.02.2023 №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Враховуючи, що довідки про стаж позивача за періоди роботи на території росії до 24.02.2022 приймалися на території України без спеціального посвідчення, вимога відповідачів про необхідність легалізації є безпідставною.

Щодо періоду роботи ОСОБА_1 з 11.01.1983 по 22.03.1983, судом зазначається наступне.

Як вже неодноразово зазначалося, відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Сторонами не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надавав трудову книжку серії НОМЕР_2 .

Суд вказує, що на час заповнення належної позивачу трудової книжки була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі - Інструкція №162).

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Так, відповідно до записів №4-5 трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач з 11.01.1983 по 27.03.1983 працював на посаді електрозварника на автобазі ВО «СОЮЗИНТЕГРАГАЗСТРОЙ».

При цьому, суд критично ставитьься до посилань відпровідачів щодо незазначення підстав внесенні записів №4-5 до трудової книжки ОСОБА_1 , оскільки у колонці №4 запису №4 вказано, що запис внесено на підставі наказу від 04.02.1983 №11, а у колонці №4 запису №5 зазначено наказ від 07.04.1983 №43. Також суд звертає увагу, що вказані записи засвідчено підписом старшого інспектора віділу кадрів та гербовою печаткою підприємства.

Водночас, заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, у тому числі і внесення до неї записів про звільнення з роботи, є підприємство-роботодавець, а відтак вина позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням відсутня.

З огляду на наведені норми обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

Таким чином, на переконання суду періоди роботи ОСОБА_1 з 11.01.1983 по 22.03.1983 має бути зарахований до його страхового стажу.

Крім того, безпідставними є посилання відповідача на неможливість зарахування згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1979 по 14.07.1982, оскільки відсутні диплом та свідоцтво, а в записі про період навчання не вказано дату видачі цих документів

Так, факт навчання позивача у зазначені періоди підтверджено записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка в силу приписів ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи (а.с. 95).

Суд зазначає, що вказані записи є послідовними, чіткими, без перекреслень. Також, жодних неправильних чи неточних записів саме про періоди навчання позивача, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, контролюючим органом не виявлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України №1058, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Пунктом 4.2. розділу ІV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Таким чином, органи Пенсійного фонду мають право перевіряти обґрунтованість видачі, зміст і належне оформлення наданих документів, уточнює інформацію про факт роботи (навчання), проте пенсійним органом самостійно не витребувано необхідну інформацію та/або не повідомлено позивача про необхідність надання додаткових документів на підтвердження періодів навчання.

Отже, період навчання позивача з 01.09.1979 по 14.07.1982 підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 03.04.2023 №73 про відмову у призначенні пенсії.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

Так, у межах цих спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності рішення про відмову у призначенні пенсії у частині не зарахування до стажу позивача спірних періодів його роботи.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись повторний розгляд заяви позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України №1058, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 44 Закону України №1058 врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України №1058, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до п. 1.1 Порядку 22-1 в редакції, що діяла на час звернення позивача до органу Пенсійного фонду, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до пункту 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1 Порядку № 22-1).

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1, створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Згідно із п. 4.10 Порядку № 22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У даному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, за результатом якої прийнято рішення від 03.04.2023 №73 про відмову позивачу у призначенні пенсії.

Головним управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не приймалось рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача, прийняття відповідного рішення та вчинення бездіяльності щодо не зарахування до страхового стажу та пільгового стажу періодів роботи ОСОБА_1 , є, в цьому випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, відтак на останнього й має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 у частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію із урахуванням спірних періодів стажу.

При цьому, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до п. 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Саме Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не виконало свого обов`язку щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Виходячи зі змісту позовних вимог та доказів, наданих на підтвердження правової позиції відповідачами, суд прийшов до висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача від 27.03.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Отже позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області на користь позивача частину сплаченого судового збору в розмірі 575,45 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, вул. Кобилянської Ольги, 1/ пл. Центральна, 3, м. Чернівці, Чернівецька обл., 58002) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 03.04.2023 №73 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 по 14.07.1982 та періоди роботи з 11.01.1983 по 22.03.1983, з 13.10.1997 по 19.05.1999, з 02.10.2000 по 25.11.2000, з 01.10.2001 по 31.10.2005, з 20.11.2007 по 31.03.2009, з 09.08.2005 по 08.08.2006, з 19.09.2006 по 10.05.2007.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи зі шкідливими та важками умовами праці за Списком №2 з 01.10.2001 по 28.12.2001, з 21.01.2002 по 30.06.2002, з 26.02.2002 по 26.12.2002, з 26.01.2003 по 24.12.2003, з 22.01.2004 по 19.12.2004, з 21.01.2005 по 31.01.2005, з 20.01.2007 по 07.01.2008, з 22.01.2008 по 28.08.2008, з 26.09.2008 по 24.12.2008, з 21.01.2009 по 01.03.2009.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.03.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (, вул. Кобилянської Ольги, 1/ пл. Центральна, 3, м. Чернівці, Чернівецька обл., 58002) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) частину сплаченого ним судового збору в розмірі 575 (п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 45 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Відповідачам та представнику позивача рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.

Рішення складене в повному обсязі 17 листопада 2023 р.