Справа № 320/11789/21
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року № 320/11789/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.03.2020 №0-1015, №0-1015, №0-1015, №0-1015.

Позивач не погоджується з рішенням контролюючого органу, оскільки вказує, що приміщення, які оподатковані відповідачем, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належать позивачеві на праві приватної власності та використовуються для вирощування сільськогосподарської продукції.

Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з підстав правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

На підставі ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання - фізична особа-підприємець, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця від 21.08.2007 Серії В02 №207561.

Позивачу на праві власності належить нерухоме майно, а саме: приміщення сіносховища, площею 1304,9кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; силососховище, площею 1108,1кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; контори, площею 194,1кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та вагові будинки, площею 19,1кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та які позивач використовує як сільськогосподарський товаровиробник для вирощування сільськогосподарської продукції, що підтверджується матеріалами справи.

Головним управлінням ДПС у Київській області 04.03.2020 прийняті оскаржувані податкові повідомлення рішення, а саме:

№0-1015, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 року у розмірі 797,04грн.;

№0-1015, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 року у розмірі 8099,79грн.;

№0-1015, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 року у розмірі 54453,48грн.;

№0-1015, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 року у розмірі 46241,01грн.

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Визначальним у даному випадку є те, що, по-перше, об`єкти оподаткування (будівлі, споруди) належать сільськогосподарським товаровиробникам, по-друге, такі об`єкти призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Податковий кодекс України поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14, де зазначено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, це визначення сільськогосподарського товаровиробника виключно для цілей глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу ХІV ПК України «Спеціальні податкові режими», до якої віднесено четверту групу сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 %.

Таким чином, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність».

З аналізу викладеного суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно» ПК України, а тому твердження відповідача, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником з посиланням на положення пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, суд вважає необґрунтованими.

Пунктами 5.2, 5.3 ст. 5 ПК України передбачено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис від 23.09.2008 № 575-VІ виробники сільськогосподарської продукції юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Також ст. 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років від 18.01.2001 № 2238-ІІІ (далі Закон № 2238) визначено, що сільськогосподарський товаровиробник фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) у розумінні Закону №2238 вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

Отже, аналіз вказаних норм законодавства регламентує правовий статус сільськогосподарського товаровиробника як юридичної особи чи фізичної особи, які здійснюють виробництво, переробку, постачання чи реалізацію сільськогосподарської продукції.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належать приміщення сільськогосподарського призначення, протягом 2019 року він займався виготовленням сільськогосподарської продукції та здійснював вирощування зернових та технічних культур, а вказані вище приміщення сільськогосподарського призначення (сіносховище, силососховище, контори та вагові будинки) використовує за сільськогосподарським призначенням для зберігання посівного матеріалу та вирощеної продукції (як зерносховища), для зважування зернових та як підсобні та адміністративні приміщення (для зберігання сільськогосподарського інвентаря, бухгалтерських документів).

Таким чином, діяльність позивача з вирощування сільськогосподарської продукції підпадає під законодавче визначення сільськогосподарського товаровиробника.

Також відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, зазначені вище будівлі, які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 відносяться до групи «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), яка включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інші.

Таким чином, на переконання суду, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, які призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно (п.п. «ж» п.п. 266.2.2 статті 266 ПК України).

З урахуванням наведеного, суд вважає що дії контролюючого органу щодо визначення суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для ОСОБА_1 є неправомірними, а позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2020 №№0-1015, 0-1015, 0-1015, 0-1015 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірності своїх дій щодо визначення суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та прийняття податкових повідомлень-рішень від 04.03.2020 №№0-1015, 0-1015, 0-1015, 0-1015.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, суд не приймає їх до уваги, оскільки, як вказав Верховний Суд у постанові від 27.01.2022 у справі №160/11673/20, задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1096,00грн. (квитанція від 06.10.2021).

Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області підлягає судовий збір у розмірі 1096,00грн.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 04.03.2020 №0-1015, №0-1015, №0-1015, 0-1015.

Стягнути на користь гр. ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1096 (одна тисяча дев`яносто шість) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.