Справа № 160/25497/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 листопада 2023 рокуСправа № 160/25497/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, в якій позивач просить суд:

- скасувати рішення Дніпровської міської ради від 21.10.2020 року № 328/62 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торгівельного павільйону».

Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки 28.10.2019 року позивач у встановленому законом порядку звернулася до голови Дніпровської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0198 га, за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщено торгівельний павільйон, який належить останній на праві приватної власності. Цільове призначення ділянки - комерційна діяльність. Разом із цією заявою були подані необхідні додатки, в тому числі графічні матеріали, що забезпечують чітке відображення всіх елементів та написів, що містить графічне зображення земельної ділянки із зазначенням місця розташування її меж, контурів об`єктів нерухомого майна. Також з аналогічним клопотанням до голови Дніпровської міської ради звернулась громадянка ОСОБА_2 . 21.10.2020 року Дніпровська міська рада прийняла рішення № 328/62 про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0198 га, за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщено торгівельний павільйон, який належить позивачу на праві приватної власності. При цьому, прийняте рішення про відмову в задоволенні клопотання від 28.10.2019 року, яким відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торгівельного павільйону абсолютно не мотивоване, не обґрунтоване, безпідставне та ще й прийнято з порушенням строку розгляду практично на рік. Відповідач, в силу вимог Земельного кодексу України та покладених на нього обов`язків, зобов`язаний в кожному випадку дослідити фактичні обставини повно та всебічно для з`ясування наявності чи відсутності встановлених законом підстав для відмови в задоволенні клопотання. Однак, жодної обґрунтованої з наведених у ч. 3 ст.123 Земельного кодексу України підстав для відмов у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідачем не зазначено. Далі, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської міської ради від 21.10.2020 року № 328/62 "Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торгівельного павільйону" ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В подальшому постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 року у справі № 160/6362/21 задоволено апеляційну скаргу Дніпровської міської ради та скасовано вказане рішення Дніпропетровського окружною адміністративного суду від 25.06.2021 року.

Позивач стверджує, що судові рішення у справі № 160/6362/21 стосуються її права, свобод, інтересів та обов`язків, при тому що позивач не була залучена до участі у справі. Позивач не приймала участь у розгляді справи, яка стосувалася її прав та інтересів, була позбавлена надати відзив на позовну заяву, відзив на апеляційну скаргу та інші процесуальні документи, в тому числі заявляти клопотання та надавати докази. При цьому з оскаржуваного рішення чітко видно, що воно стосується як ОСОБА_2 , так і позивача ОСОБА_1 . Під час розгляду справи в апеляційній інстанції колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції при розгляді справи № 160/6362/21 не звернув уваги на вимоги ст. 383 КАС України, що призвело до помилкових висновків та порушень процесуального закону. На думку апеляційного суду, ОСОБА_2 мала подати заяву у відповідності до статті 383 КАС України, а не звертатися з новим позовом, оскільки рішення відповідача №328/62 від 21.10.2020 року прийнято на виконання рішення суду у справі №160/3107/20. При цьому суд зазначив, що у справі №160/3107/20 вже розглядалося питання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню торговельного павільйону. Вказана постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 року у справі № 160/6362/21 необґрунтована та безпідставна, прийнята, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

18.10.2022 року позивачем було подано касаційну скаргу до Верховного суду. Ухвалою Верховного суду від 28.11.2022 року позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 160/6362/21 за її касаційною скаргою на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 року. У вказаній ухвалі Верховний суд зазначив, що позивач може подати касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 року лише після апеляційного оскарження нею постанови суду апеляційної інстанції. Так, в ухвалі Верховного суду дослівно зазначено, що позивач може подати касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 року та на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 року лише після апеляційного оскарження позивачем постанови суду апеляційної інстанції. В зв`язку з цим, на виконання ухвали Верховного суду від 28.11.2022 року, позивачем 06.01.2023 року було подано апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Третього апеляційного адміністративною суду від 14.12.2021 року. Дослідивши подану апеляційну скаргу, судова колегія Третього апеляційного адміністративного суду не вбачала підстав для відкриття апеляційного провадження у справі, оскільки, на думку судової колегії, апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню. Тож, 01.02.2023 року ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду позивачу було відмовлено у відкритті апеляційного оскарження. Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження Третій апеляційний адміністративний суд повністю проігнорував та не прийняв до уваги ухвалу Верховного суду від 28.11.2022 року, де зазначено, що позивач може подати касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 року лише після апеляційного оскарження позивачем постанови суду апеляційної інстанції. 16.05.2023 року позивачем подано касаційну скаргу на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі № 160/6362/21 від 01.02.2023 року. Тож, 08.06.2023 року ухвалою Верховного Суду позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 року у справі №160/6362/21, оскільки колегія суддів зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено можливості апеляційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, а тому Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про необхідність відмови у відкриті апеляційного провадження, вірно застосував положення пункту 1 частини першої статті 299 КАС України. Таким чином, враховуючи ухвалу Верховного суду від 08.06.2023 року, в постанові від 28.11.2022 року Верховний суд в першому випадку не вірно зазначив що позивач може подати касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 року лише після апеляційного оскарження нею постанови суду апеляційної інстанції і не розглянув справу по суті. Позивачем було подано касаційну скаргу. 19.07.2023 року Верховним Судом прийнято ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження де зазначено, що позивач не набула права на касаційне оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 року. Таке право може виникнути у випадку апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції за її скаргою. Але рішення суду першої інстанції позивача повністю влаштовувало, позивача не влаштовувало рішення апеляційної інстанції.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2023 року зазначена вище справа розподілена та 04.10.2023 року передана судді Пруднику С.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 року визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду, які вказані в заяві про поновлення строку ОСОБА_1 . Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування рішення було залишено без руху та надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду: вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши інші обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної вище ухвали, 10.11.2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду із даною позовною заявою, в якій аргументи зводяться до наступного.

В зв`язку з введенням воєнного стану, обстрілами м. Дніпра та страхом за своє здоров`я і життя 02.03.2022 року, позивач переїхала до смт. Сокиряни Чернівецької області. Із судовими рішеннями у справі № 160/6362/21 та оскаржуваним рішенням позивач ознайомилась під час знаходження за межами Дніпра 14.10.2022 року, коли їх фото їй на телефон Вайбером відправила ОСОБА_2 . Знаходячись за межами м. Дніпро, позивач не мала можливості подати позовну заяву, а також зібрати необхідні документи для її подачі. Таких тином вказані обставини унеможливили виконання мною процесуальних дій протягом установленого законом строку. Повернувшись до м. Дніпро 15.09.2023 року, позивач 03.10.2023 року подала позовну заяву з необхідними додатками до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Разом з тим, наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду із позовною заявою не можуть бути визнані поважними, з огляду на наступне.

З приводу доводів щодо введення воєнного стану в Україні суд урахував.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.

Суди працюють у штатному режимі на виконання ст.122 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Верховний Суд у постанові від 06.09.2022 року у справі №420/16598/21 зауважив, що сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного продовження процесуального строку, відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збоку у всіх абсолютно випадках. Поновлення строків це виняток, а війна загальна умова для всіх. Також в ухвалі від 18 травня 2022 року у справі №802/592/17-а з приводу оцінки доводів щодо поважності причин пропущення процесуального строку для звернення до адміністративного суду з підстав запровадженого воєнного стану зазначив, що сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках, тим більш, якщо пропуск цього строку відбувся ще до запровадження воєнного стану.

Дотримуючись вказаного підходу, суд дійшов висновку, що оскільки суд та всі учасники заявленого спору діють в однакових умовах воєнного стану, сам по собі факт дії такого стану не свідчить про поважність пропуску строку для звернення до суду.

До того ж, суд звертає увагу на можливість звернення до суду через систему "Електронний суд", що в свою чергу надає можливість звернення до суду і в умовах карантинних обмежень та в умовах воєнного стану.

Оскільки викладені в заяві доводи не підтверджені доказами щодо конкретних обставин і фактів, які позивачу об`єктивно перешкодили звернутися до суду з 14.10.2022 по 02.10.2023 року протягом 6 місяців, підстави для поновлення пропущеного строку не підтверджені.

За таких обставин, вказані представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду із даним адміністративним позовом, які є поважними, позивачем не вказано.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 123 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України, встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 5, 6 ст. 169 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи, що позивачем вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 року про залишення позовної заяви без руху, станом на 15.11.2023 року не виконано, даний адміністративний позов з доданими до нього додатками підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 169, 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Визнати причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 - неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування рішення - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник