Справа № 160/20361/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 № 458 о/с «По особовому складу» в частині переведення лейтенанта поліції ОСОБА_1 для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області та звільнення його з 17.07.2023 з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 6 Криворізького районного управління поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 №298 о/с «По особовому складу» в частині призначення лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції з 17.07.2023, з посадовим окладом 2400 гривень та на установленою надбавкою за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40%;
- поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 6 Криворізького районного управління поліції;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок);
- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 6 Криворізького районного управління поліції.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він не погоджується з наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №458 о/с в частині переведення його на подальшу службу в іншу місцевість, а також із наказом ГУНП в Донецькій області від 17.07.2023 №298 о/с, вважає їх протиправними, оскільки переведення та призначення на нову посаду відбулися з порушенням норм чинного законодавства та без його згоди. Позивача без його згоди переведено з Криворізького районного управління поліції, що територіально знаходиться у м. Кривий Ріг до Бахмутського районного відділу поліції, що територіально знаходиться у Донецькій області, яка у зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, залишається особливо небезпечною територією, оскільки там йдуть активні бойові дії. Позивач вважає, що переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в іншу місцевість, можливо виключно за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. Для цілей застосування статті 32 КЗпП України, в контексті спірних правовідносин, іншою місцевістю є інший населений пункт, у тому числі в межах однієї області. Крім того, позивач зазначає, що згоди на переведення до зони активних бойових дій він не надавав, крім того його переведено до ГУНП в Донецькій області та одночасно звільнено з ГУНП в Дніпропетровській області з 17.07.2023, саме в той період коли він перебував на лікарняному, всупереч вимогам ч. 3 ст. 40 КЗпП України про заборону звільнення в період тимчасової непрацездатності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Роз`яснено відповідачам про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
ГУНП в Донецькій області у наданому відзиві зазначило, що переведення позивача на рівнозначну посаду дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області було зумовлене необхідністю забезпечити ефективне та безперервне надання поліцейських послуг під час дії воєнного стану на території Донецької області. Згідно Закону України «Про Національну поліцію» таке переведення не потребує згоди поліцейського, що підтверджується зокрема, практикою Верховного Суду (постанова від 25.05.2023 у справі №620/3663/19). Так, переведення позивача в інтересах служби у порядку статті 65 Закону № 580-VIII здійснено на підставі 1) ініціативного листа керівника органу поліції - ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 № 1743/01/12-2023; 2) рішення керівника поліції - ГУНП в Дніпропетровській області до доповідної записки від 14.07.2023 № 20/2821 та 3) подання про призначення позивача на посаду в ГУНП в Донецькій області, що повністю відповідає правовій процедурі, встановленій статтями 60, 65 Закону № 580-VIII (в редакції, що діє з 01.05.2022) та Порядком № 1235. Також зазначив, що поліцейські мають спеціальний статус особливо під час дії воєнного стану, і приймаючи присягу поліцейського, позивач взяв на себе підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні ними служби в поліції і яких вони повинні безумовно дотримуватися, оскільки згідно з частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Крім цього, позивачем невірно трактовано положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України щодо заборони звільнення під час тимчасової непрацездатності, оскільки, вказані положення загального законодавства стосуються саме недопустимості звільнення працівника з роботи у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці, а не його переведення. Перебування позивача на лікарняному не перешкоджає його переведенню на іншу посаду. Таким чином, перебування позивача на лікарняному є лише поважною причиною не виходу на службу в ГУНП в Донецькій області з 17.07.2023 й не перешкоджає його прибуттю та виконанню обов`язків за посадою після закінчення періоду непрацездатності. З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
ГУНП в Дніпропетровській області надано відзив, у якому останнє зазначило, що підставами для переведення позивача з ГУНП в Дніпропетровській області на рівнозначну посаду до ГУНП в Донецькій області та видання спірних наказів є доповідна записка ГУНП в Дніпропетровській області полковника поліції ОСОБА_2 від 14 липня 2023 року № 20/2821, лист ГУНП в Донецькій області від 12 липня 2023 року № 1743/01/12-2023, рапорт позивача від 17.07.2023 та подання про призначення на посаду від 17.07.2023. Отже, позивача правомірно, за ініціативою керівників органів поліції, для більш ефективної служби, в інтересах служби в поліції під час дії воєнного стану, було переміщено у порядку переведення на рівнозначну посаду до іншого органу поліції в іншій місцевості, на підставі положень Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) в редакції Закону України № 2123-ІХ від 15.03.2022 "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану", набрав чинності 01.05.2022 (далі - Закон № 2123-ІХ). Крім того, зазначило, що починаючи з 01 травня 2022 року (внесені до Закону №580-VIII зміни згідно із Законом від 15.03.2022 №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану») не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду в іншу місцевість. Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 14.07.2023 № 458 (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 № 463 о/с) лейтенанта поліції ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження служби до ГУНП в Донецькій області, звільнивши останнього з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 6 Криворізького РУП. Відповідач звернув увагу суду, що позивачем наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 17.07.2023 № 463 о/с не оскаржується. Наказом ГУНП в Донецькій області від 17.07.2023 № 298 о/с позивача призначено на рівнозначну посаду - дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, за якою наказом Національної поліції України від 14.12.2015 № 142 передбачене граничне спеціальне звання - старший лейтенант поліції. Крім того, 17.07.2023 позивач надав згоду на призначення його на рівнозначну посаду дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, що свідчить про те, що призначення здійснено за згодою позивача. До того ж відповідач зазначив те, що поліцейський може без його згоди бути переведений на рівнозначну посаду туди де, це викликано інтересами служби поліції і обумовлено наказами уповноваженого керівника поліції.
У наданій до суду позивачем відповіді на відзив Головного управління Національної поліції в Донецькій області, у якій позивачем зазначено, що переведення позивача було зумовлене усуненням кадрового дефіциту в ГУНП у Донецькій області. Про що йдеться у листі ГУНП у Донецькій області від 12.07.2023. Проте із вказаного листа вбачається, що кадровий дефіцит виник у зв`язку із діями самого відповідача, а саме: звільненням та переведенням великої кількості кваліфікованих співробітників в інші області. Такий підхід у боротьбі з неукомплектованістю, який був застосований відповідачами, призводить до нерівності та дискримінації серед поліцейських. У поданні про призначення на посаду від 17.07.2023 заступника начальника ГУНП у Донецькій області, який є підставою для прийняття наказу від 17.07.2023 № 298 о/с, також не обґрунтовано, що переміщення позивача саме на посаду дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП у Донецькій області викликано інтересами служби. Також зазначається про дефіцит кадрів, у зв`язку із переведенням та звільненням власних співробітників. Крім того, зазначив, що оскаржуваний наказ №458 о/с підписаний начальником ГУНП в Дніпропетровській області, який не мав права переводити працівника в іншу область, оскільки повноваження керівника ГУНП в Дніпропетровській області не розповсюджуються на територію іншої області. Крім того, позивач зазначає, що спірний наказ № 458 о/с прийнятий під час перебування позивача на лікарняному, а тому таке звільнення зі служби не відповідає основоположним принципам трудових правовідносин та відбулося без дотримання відповідних гарантій для працівника поліції.
Позивачем також надано відповідь на відзив ГУНП в Дніпропетровській області, доводи якої відповідають доводам, що викладені позивачем у відповіді на відзив Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
ГУНП в Донецькій області надано до суду заперечення на відповідь на відзив у яких щодо тверджень представника позивача про те, що кадровий дефіцит пов`язаний із діями самого відповідача, зазначило, що звільнення значної кількості поліцейських зумовлено їх неприбуттям до визначеного місця дислокації, яке було змінено у зв`язку з веденням активних бойових дій та подальшою окупацією частини Донецької області, а також встановленням фактів переходу працівників поліції на бік рф. Щодо переведення працівників поліції в інші області зазначаємо, що переважна більшість переведених поліцейських жіночої статі, у яких наявні неповнолітні діти, яких вони виховують самі. Щодо проведення конкурсу на заміщення вакантних посад зазначаємо, що ГУНП в Донецькій області вживаються заходи з проведення таких конкурсів, за його результатами особи, які пройшли конкурс направляються на навчання, термін якого складає 6 місяців. Крім того поліцейські, які пройшли первинну професійну підготовку не є досвідченими працівниками та не можуть бути допущені до самосійного несення служби, що також зумовлює потребу у комплектуванні підрозділів досвідченими поліцейськими. Також вказав, що дія Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, положеннями якого представник позивача обґрунтовує свою позицію про заборону переведення поліцейських для подальшого несення служби в зону бойових дій, не поширюється на поліцейських. Крім того, така заборона прямо суперечила б завданням поліції у період дії правового режиму воєнного стану.
У додаткових поясненнях позивачем зазначено, що у позовній заяві зазначено, що переведення позивача не переслідує легітимну мету та не пов`язане з певними об`єктивними чинниками - інтересами служби. Самоправне переведення призвело до кадрового дефіциту в ГУНП в Дніпропетровській області. На підтвердження цього, просив приєднати до матеріалів справи відповідь на адвокатський запит від ГУНП в Дніпропетровській області про оголошення конкурсу у період серпень-вересень 2023 рок на посади, які звільнились після переведення 71 поліцейського до ГУНП в Донецькій області. Конкурси були оголошенні після подання позовної заяви до суду, тому разом з позовною заявою не було можливості долучити доказ.
Відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 до 16.07.2023 працював на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 6 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 458 о/с від 14.07.2023 року (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 року №463 о/с) «По особовому складу», відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 17 липня 2023 року лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0185461), звільнивши з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції № 6 Криворізького районного управління поліції, на підставі доповідної записки від 14.07.2023 року № 20/2821 та листа ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 року №1743/01/12-2023.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 року № 298 о/с, відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0185461), який прибув із Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції з 17 липня 2023 року.
Не погоджуючись з таким переведенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону №580-VIII, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно з вимогами статті 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджуються Міністерством внутрішніх справ України.
Частиною першою статті 18 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до ч.ч. 1, 3-5 ст. 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Відповідно до ст. 60 Закону №580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Вказана стаття в редакції Закону № 2123-IX від 15.03.2022, згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» №2123-IX від 15.03.2022 діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.
Згідно з приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Частиною другою статті 65 Закону № 580-VIII посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини сьомої статті 65 Закону № 580-VIII, переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Згідно з приписами частини восьмої статті 65 Закону № 580-VIII, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Частину восьму статті 65 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 2123-IX від 15.03.2022, дія якого встановлена аналогічно прикінцевими та перехідними положеннями вказаного Закону, про що вже зазначалось вище.
Частинами 9-11 вказаної статті визначено, що переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.
Не допускається переміщення поліцейських на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної відповідальності, а також поліцейських, які мають діюче дисциплінарне стягнення.
Для забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).
Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235, підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.
За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 1235, підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №1235, перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235, у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.
Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Щодо доводів позивача про відсутність його згоди на таке переведення, суд зазначає наступне.
Так, пунктом 2 частини 1 статті 65 Закону №580-VIII, законодавець серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує згоду поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Разом з цим, така підстава як «для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби», як в даному спорі, такої згоди не потребує.
Отже, переміщення за підставою - «для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби» є насамперед рішення певних органів (керівника суб`єкта призначення), прийняття яких не залежать від волі поліцейського.
При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Слід зазначити, що у підпункті "б" пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.
Таким чином, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Як зазначалось вже судом, згідно ст. 60 Закону №580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Абзацом 2 частини восьмої статті 65 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Вказані норми внесені змінами в редакції Закону «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» №2123-IX від 15.03.2022 та згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону вони діють тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.
Пунктом 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Водночас частиною першою статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Однак відсутність у Законі №580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не на неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин, відповідно до норм трудового законодавства.
Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 № 620/3663/19.
Таким чином, суд наголошує, що норми ст. 32 КЗпП України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо переведення поліцейських, з огляду на те, що до них підлягає застосуванню спеціальне законодавство Закон №580-VIII.
Під час розгляду справи судом встановлено, що до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов лист Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.07.2023 № 1743/01/12-2023, у якому зазначено, що у період воєнного стану в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області виник некомплект вакантних посад поліцейських, який складає 1475 одиниць (32,7%), зокрема в підрозділах превентивної діяльності 422 одиниці (35,7 %), слідства - 186 одиниць (28,8%) та кримінальної поліції - 254 одиниці (23,7%о), цим самим збільшуючи навантаження на поліцейських майже на третину, що дається в знаки при забезпечення виконання ними своїх службових обов`язків. З початку контрнаступальних дій сил оборони України, поступово звільняється тимчасово окупована територія Донецької області, а тому з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на деокупованих територіях, захисту суверенітету і територіальної цілісності України виникає нагальна потреба в додатковому залучені поліцейських для виконання відповідних завдань та комплектуванні вакантних посад, у зв`язку з чим Головне управління Національної поліції в Донецькій області просило розглянути питання щодо переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області поліцейських в їх розпорядження у кількості, що дозволить зменшити зазначений вище загальний некомплект органу поліції хоча б на 5 %.
Тобто, підставою переведення позивача на посаду дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області була необхідність забезпечити ефективне та безперервне виконання поліцейських завдань під час дії воєнного стану на території Донецької області.
Згідно викладеного вище, згода поліцейського на таке переведення не потрібна.
Крім того, згідно затвердженого наказом Національної поліції України Переліку посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань (наказ НПУ від 04.12.2015 № 142, зі змінами), граничне спеціальне звання за посадою - оперуповноваженого відділу кримінальної поліції відділення поліції № 6 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області (оперуповноважений відділення поліції) та дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області (дільничний офіцер поліції) є - старший лейтенант поліції.
Наказом ГУНП в Донецькій області від 17.07.2023 № 298 о/с лейтенант поліції ОСОБА_1 призначений на рівнозначну посаду - дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, за якою наказом Національної поліції України від 14.12.2015 №142 передбачене граничне спеціальне звання - старший лейтенант поліції.
Таким чином, переведення позивача відбулось на рівнозначну посаду.
Крім того, суд вважає неприйнятними доводи позивача, що його переведення відбулось під час тимчасової непрацездатності, з огляду на те, що надана до суду копія довідки № 145 про тимчасову непрацездатність особи рядового або начальницького складу служби цивільного захисту, видана КНП «ЦПМСД № 5» КМР, посвідчує факт тимчасової непрацездатність особи рядового або начальницького складу служби цивільного захисту, а не поліцейського та, яка, згідно наявному на довідці реквізиті, є Додатком 4 до Порядку тимчасового звільнення від виконання службових обов`язків осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в разі захворювань, травм або поранень, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.02.2018 №117.
Разом з цим, Порядком видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 17.06.2021 №1234 (набрав чинності з дня його офіційного опублікування 20.07.2021) затверджено механізм видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності
Таким чином, з 20 липня 2021 року належним підтвердженням тимчасової непрацездатності є листок непрацездатності сформований в Електронному реєстрі листків непрацездатності з усіма його реквізитами визначеними Порядком.
Отже, надана позивачем до суду копія паперової довідки заповненої лікарем власноруч на друкованому бланку, з огляду на форму та механізм її видання, не є належним підтвердження тимчасової непрацездатності позивача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази відповідачів прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені діючим законодавством, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Беручи до уваги те, що позовна вимога в частині поновлення на посаді є похідною від позовних вимог про визнання спірних наказів протиправними, в їх задоволенні також слід відмовити.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1ист. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд враховує ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 15 листопада 2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна