Справа № 335/10008/23
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м.Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника Хрипченко Юлії Юріївни до Головного управління поліції в Запорізькій області, інспектора УПП в Запорізькій області сержанта поліції Панової Вікторії Сергіївни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника Хрипченко Юлії Юріївни звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06.10.2023 він рухався на власному автомобілі Volkswagen Jetta, номерний знак НОМЕР_1 по проспекту Соборному, де його зупинили працівники патрульної поліції стали звинувачувати у скоєнні правопорушення. На думку інспектора, порушив, вимогу пункту 1.1.8. ПДР України: проїхав перехрестя на червоне світло, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Інспектор склав протокол про адміністративне правопорушення, а на заперечення вчинення дій, які порушували б Правила дорожнього руху України, ніяк не реагував. У якості доказу продемонстрували відеозапис, зроблений камерою невідомого походження. Що то були за камери, наскільки законним є їх використання для фіксації правопорушень - таку інформацію надати відмовились. Але тривалий пошук потрібного епізоду викликав підозру.

Вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є незаконним, необґрунтованим, недоведеним. Вказана Постанова не відповідає обставинам справи та вимогам закону з наступних причин: Доказів того, що здійснив наїзд на трамвайну колію у забороненому місці, співробітником поліції, яким складено постанову, не наведено. Відеозапис, який було продемонстровано взагалі не відображає ані марки транспортного засобу ані водія, який ним керував. Застосування невідомої камери для відеофіксації правопорушення є незаконним, оскільки суперечить вимогам Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, який містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію, та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію власними мобільними пристроями. Крім цього, в оскаржуваній постанові взагалі не вказано чим або яким технічним засобом здійснювалась фіксація правопорушення. Також, під час розгляду справи він неодноразово наголошував на тому, що потребує юридичної допомоги, бо має на це право згідно зі ст. 268 КУпАП, та просив перенести розгляд справи та винесення постанови, але посадова особа - інспектор поліції не звертав уваги на його прохання. Інспектором під час розгляду даної справи не було роз`яснено мої права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП.

Враховуючи викладене вище, а саме те, що докази порушення Правил дорожнього руху інспектором патрульної поліції наведені та одержані з порушенням закону, постанова про накладення адміністративного стягнення від 06.10.2023 № ЕАТ 7886515 складено з суттєвими порушеннями діючого законодавства, прийнята без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Всі ці факти в сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Вчинення адміністративного правопорушення не підтверджується жодним допустимим доказом.

23.10.2023 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя у справі відкрито провадження.

02.11.2023 року представником Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що проти позову заперечують. 06.10.2023 р. під час несення служби у Запорізькій області, поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України. Відповідно до п.11.8 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, по трамвайній колії попутного напрямку, розташованій ва одному рівні з проїзною частиною для нерейкових транспортних засобів, дозволяється рух за умови, що це не заборонено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою, а також під час випередження, об`їзду, коли ширина проїзної частини недостатня для виконання об`їзду, без виїзду на трамвайну колію. На перехресті дозволяється виїжджати ва трамвайну колію попутного напрямку в тих самих випадках, але за умови відсутності перед перехрестям дорожніх знаків 5.16-5.19.

Під час несення служби було зупинено транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом, здійснив рух по трамвайній колії попутного напрямку, розташовані на одному рівні з проїзною частиною, де рух заборонений дорожнім знаком 5.16 «Напрямки руху по смугах», чим порушив п. 11 .8 ПДР України. В ході розгляду справи, було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Додатково зазначає, що твердження Позивача про незаконне застосування невідомої камери для відеофіксації правопорушення не знаходять свого підтвердження, скільки відповідно до ІІІ розділу Наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 року ((Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», встановлений порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобів, а саме: відеореєстратор ,може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки, при цьому наголошуємо, що відеозапис порушення Правил, дорожнього руху Позивачем був зафіксований саме за допомогою відеореєстратора, встановленого на службовому транспортному засобі, внаслідок чого, можна дійти висновку, що вищезазначені твердження Позивача грунтуються виключно на власних переконаннях та не можуть вважатися дійсними з метою задоволення позовних вимог.

Таким чином обставини, на які вказує Позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях.

Справа розглядається на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

З матеріалів справи, вбачається, що 06.10.2023 інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Пановою В.С. винесено постанову серії ЕАТ № 7886515 про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу 510 грн.

Зі змісту постанови встановлено, що 06.10.2023 року о 21-53 годині в м.Запоріжжя по пр. Соборному,20 водій керуючи транспортним засобом Volkswagen Jetta д.н. НОМЕР_1 здійснив рух по трамвайній колії по попутному напрямку, розташовані на одному рівні з проїзною частино, де рух заборонений дорожнім знаком 5.16, чим порушив п. 11.8 ПДР України.

Згідно з ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 5 ч. 1ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції.

За правилами ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, зокрема частина перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху(далі -ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

п. 11.8 ПДР України передбачає, що по трамвайній колії попутного напрямку, розташованій на одному рівні з проїзною частиною для нерейкових транспортних засобів, дозволяється рух за умови, що це не заборонено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою, а також під час випередження, об`їзду, коли ширина проїзної частини недостатня для виконання об`їзду, без виїзду на трамвайну колію.

На перехресті дозволяється виїжджати на трамвайну колію попутного напрямку в тих самих випадках, але за умови відсутності перед перехрестям дорожніх знаків 5.16 - 5.19.3.

Поворот ліворуч або розворот повинні виконуватися з трамвайної колії попутного напрямку, розташованої на одному рівні з проїзною частиною для нерейкових транспортних засобів, якщо інший порядок руху не передбачено дорожніми знаками 5.16, 5.18 або розміткою 1.18.

В усіх випадках не повинно створюватися перешкод для руху трамвая.

Відповідно до ч. 2ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З урахуванням положень п. 1ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Крім того, згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними належними і допустимими доказами.

Як встановлено з наданих відповідачем доказів, 06.10.2023 р. під час несення служби у Запорізькій області, поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України. Тому вказаний транспортний засіб було зупинено на підставі пункту 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Представником відповідача суду надано відеозапис з відеореєстратора, яким на час вчинення зазначеного правопорушення, був облаштований автомобіль співробітників УПП та яким зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена Наказом № 1026 Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 (далі Наказ №1026 ), відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Разом із тим, судом встановлені такі обставини.

Перевіряючи доводи позивача, що під час розгляду справи він неодноразово наголошував на тому, що потребує юридичної допомоги, бо має на це право згідно зі ст. 268 КУпАП, та просив перенести розгляд справи та винесення постанови, але посадова особа - інспектор поліції не звертав уваги на його прохання та йому не було роз`яснено мої права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, судом встановлено наступне.

Згідно ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Крім того, ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280Кодексу. Аналогічна позиція міститься у рішенні Конституційного суду України №1-11/2015 від 26 травня 2015 року.

Всупереч наведеному, інспектором патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови не виконано вищезазначених вимог закону, складено таку постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, що призвело до порушення процесуальних прав позивача, враховуючи те, що він не погоджувався із тим, що вчинив адміністративне правопорушення.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 «кожен має право на правову допомогу» треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

А також у відповідності до ч. 1 ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року Пленум Верховного Суду України звертає увагу судів на неприпустимість під час розгляду справ про адміністративні правопорушення ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 7, п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поважати і не порушувати прав і свобод людини. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Однак, як вбачається із пояснень у позові ОСОБА_1 , у тому числі і долучених відповідачем письмових поясненнях на місці зупинки транспортного засобу, позивач бажав скористатись правовою допомогою та запросити адвоката та перенести розгляд справи, однак інспектором поліції було відмовлено в перенесені справи та очікуванні адвоката.

Згідно з ч. 1 ст. 271 Кодексу України пАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Як вбачається із пояснень позивача останній потребував правової допомоги, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався на місці вчинення правопорушення, однак інспектор поліції проігнорував таку пропозицію та відмовив позивачу перенесені розгляду справи та в участі адвоката при розгляді справи про адміністративне правопорушення, чим грубо порушив невід`ємне та основоположне право ОСОБА_1 на правову допомогу, а відтак, на переконання суду постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7886515 від 06.10.2023 року складено з порушенням прав позивача, така постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Окрім того, відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, що нівелює доказове значення наданих відповідачем відеодоказів.

Згідно з ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України, не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що у свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі обґрунтовані, постанова серії ЕАТ №7886515 від 06.10.2023 підлягає скасуванню, а справа про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП закриттю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, зокрема вони підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Згідно з ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією від 16.10.2023.

Отже на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 280 КУпАП, ст. 72-77, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника Хрипченко Юлії Юріївни до Головного управління поліції в Запорізькій області, інспектора УПП в Запорізькій області сержанта поліції Панової Вікторії Сергіївни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАТ№7886515 від 06 жовтня 2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 15.11.2023 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова