Справа № 500/5161/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5161/23

15 листопада 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Заліщицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу відстрочки від призову за мобілізацією згідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, як особі, яка здійснює догляд та опіку за особою, яка його потребує, зокрема за своєю бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зобов`язати відповідача вчинити дії щодо надання позивачу відстрочки від призову за мобілізацією згідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, як особі, яка здійснює догляд та опіку за особою, яка його потребує, зокрема за своєю бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач здійснює догляд та опіку за особою, яка його потребує, зокрема за своєю бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач просить врахувати, що відповідно до статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за особою, яка потребує постійного догляду. Просить врахувати, що 14.06.2023 року позивач надав відповідачу пакет документів (оригіналів) для отримання відстрочки від призову за мобілізацією згідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, згідно вищезазначеної підстави. Вважає, що з моменту звернення позивача відповідач проявив бездіяльність щодо надання відстрочки від призову за мобілізацією згідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022. Зазначив, що 20.07.2023 представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом про надання інформації щодо причин ненадання відстрочки позивачу від призову за мобілізацією згідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, проте належної та необхідної інформації відповідачем не надано, як і самої відстрочки. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 21.08.2023 позовну заяву залишено без руху, та у встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяву, яку залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено, що адвокатом Сагайдак В.В. подано до Заліщицького РТЦК та СП адвокатський запит (від 17.07.2023), в якому просив надати інформацію про причини не надання відстрочки від призову за мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із тим, що він здійснює догляд та опіку за особою, яка його потребує, зокрема за своєю бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

У відповідності до довідки Чорківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №4/4280 від 02.08.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний на військову службу під час мобілізації 4 відділом Чортківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та направлений у в/ч НОМЕР_1 , 11.07.2023. Відповідачем також зазначено, що заяв щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації від ОСОБА_1 не надходило.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою, другою статті 1 цього Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

У частині десятій ст. 1 Закону №2232-XII визначені обов`язки громадян України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві.

Пунктом 11 статті 38 Закону №2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Аналогічні норми містяться також в Правилах військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та є чинним на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

За положеннями статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII), мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а статтею 23 цього Закону передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 Положення №154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до положень пункту 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Водночас, суд враховує, що виходячи з аналізу нормативно - правових актів якими регулюються спірні правовідносини щодо прийняття/проходження військової служби, військовий облік, військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлено, що особливість ведення військового обліку виражається, серед іншого, в тому, що переважна більшість заходів, які проводяться, стосуються особисто призовника, військовозобов`язаного чи резервіста і не передбачають можливості його участі дистанційно чи через адвоката.

Відтак, надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу, під час мобілізації, можливе тільки за особистою участю військовозобов`язаного, в даному випадку позивача. Іншими словами, проходження публічної служби, а так само призов на службу чи відстрочка не може відбуватись дистанційно.

При цьому, на думку суду, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Наведена позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.10.2018 у справі №9901/415/18, що відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України судом враховуються під час застосування до спірних правовідносин.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суду об`єктивного матеріального права або законного інтересу на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене вище, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Отже, відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій (бездіяльності) не породжує для останнього і права на захист.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16 та від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам і відповідатиме вимогам Закону, щодо покладених на заявника обов`язків.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Предметом даного спору є питання про надання позивачу відстрочки від призову за мобілізацією згідно Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, як особі, яка здійснює догляд та опіку за особою, яка його потребує, зокрема за своєю бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Проте, у спірному випадку, судом не здобуто, а учасниками у справі суду не подано доказів особистого звернення позивача до відповідача щодо надання відстрочки від призову, а також відмови відповідача у наданні такої відстрочки.

Суд враховує, що зі змісту довідки, виданої Чорківським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки №4/4280 від 02.08.2023, вбачається, що заяв щодо надання відстрочки від призову під час мобілізації від ОСОБА_1 не надходило.

Також, суд звертає увагу на тому, що матеріали даної справи містять адвокатський запит адвоката Сагайдак В.В. стосовно надання інформації про причини ненадання відстрочки від призову за мобілізацією ОСОБА_1 , що, на думку суду, також свідчить про відсутність особистого звернення ОСОБА_1 ..

З наведених вище мотивів, суд залишає поза увагою доводи позивача стосовно наявності у нього права на відстрочку від призову за мобілізацією з підстав, передбачених ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки позивач особисто не звертався до відповідача із відповідною заявою про надання відстрочки. Відповідно, відсутній документ відповідача щодо розгляду питання про відстрочку від призову позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення (дій) не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

У сукупності наведених обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 15 листопада 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Заліщицький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження: вул. Гайворонського, 32, м. Заліщики, Чортківський район, Тернопільська область,48601 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.