Справа № 300/2824/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2824/23 пров. № А/857/12726/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Панікарем І.В. в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у зарахуванні до його спеціального стажу судді, з якого відраховується проценти довічного грошового утримання від суддівської винагороди, наступні періоди, а саме : стаж роботи на посаді старшого слідчого прокуратури м.Яремча Івано-Франківської області з 04.08.1986 по 22.12.1993, що становить 7 років 4 місяці 19 днів, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1982 по 30.07.1984, що становить 1 рік 11 місяців, період проходження строкової військової служби з 09.11.1975 по 29.11.1977, що становить 2 роки і 21 день, зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу судді вказані періоди, з якого відраховується процент довічного грошового утримання від суддівської винагороди, зобов`язати відповідача провести перерахунок загального проценту для розрахунку довічного грошового утримання від суддівської винагороди відповідно до уточненого спеціального стажу, з урахуванням спірних періодів його роботи, визначивши загальний стаж роботи на посаді судді 40 років 1 день і відсотки розрахунку розміру довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди, судді, який працює на відповідній посаді та зобов`язати провести перерахунок та здійснити виплату довічного грошового утримання з урахуванням загального стажу роботи на посаді судді 40 років 1 день і відсотки розрахунку розміру довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди, судді, який працює на відповідній посаді з дня виникнення права на довічне утримання, а саме з 30.07.2022, що підтверджено рішенням Вищої ради правосуддя №80/0/15-23 від 21.02.2023.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови у здійсненні зарахування ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду половини строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті з 01.09.1982 по 30.07.1984, календарного періоду проходження строкової військової служби з 09.11.1975 по 29.11.1977 та періоду роботи на посаді старшого слідчого прокуратури м.Яремча Івано-Франківської області з 04.08.1986 по 22.12.1993 та зобов`язано відповідача зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 , що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вищевказані спірні періоди та провести перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 30.07.2022, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скарги ОСОБА_1 та ГУ ПФУ подали апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у зобов`язанні ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплачувати йому 90% щомісячного грошового утримання судді у відставці.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ зазначає, що для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці відсутні підстави зарахування навчання у вищому навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби та час роботи на посаді старшого слідчого прокурора м. Яремча Івано-Франківської області. Вказує, що право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням роботи на посаді судді, автоматично не має наслідком зарахування такого стажу для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення та скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши позивачу у задоволенні позову.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу пенсійного органу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 з 28.02.2023 перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Судом встановлено, що при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, пенсійним органом не було враховано до стажу судді період половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1982 по 30.07.1984, період проходження строкової військової служби з 09.11.1975 по 29.11.1977 та період роботи на посаді старшого слідчого прокуратури м. Яремча Івано-Франківської області з 04.08.1986 по 22.12.1993.

13.04.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою, в якій просив зарахувати до стажу судді періоди, визначені розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проведеним Івано-Франківським апеляційним судом від 28.02.2023 , що підтверджений рішенням Вищої ради правосуддя №80/0/15-23 від 21.02.2023 та здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці з 30.07.2022.

За результатами розгляду заяви, відповідач листом №4042-3554/Ш-02/8-0900/23 від 10.05.2023 повідомив ОСОБА_1 , що за матеріалами пенсійної справи його страховий стаж становить 47 років 6 місяців 29 днів, в тому числі стаж на посаді судді 28 років 6 місяців 29 днів. До стажу судді зараховано ті періоди, які визначено ст.137 Закону України Про судоустрій і статус суддів. Водночас зазначено, що період половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1982 по 30.07.1984, період проходження строкової військової служби з 09.11.1975 по 29.11.1977 та період роботи на посаді старшого слідчого прокуратури м. Яремча Івано-Франківської області з 04.08.1986 по 22.12.1993 зараховані виключно до стажу роботи, який дає право судді на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання. Довічне грошове утримання призначено з 28.02.2023, з моменту звернення до Пенсійного фонду із заявою про перевід на довічне грошове утримання.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неврахування відповідачем до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, період половини строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті з 01.09.1982 по 30.07.1984, календарного періоду проходження строкової військової служби з 09.11.1975 по 29.11.1977 та період роботи на посаді старшого слідчого прокуратури м. Яремча Івано-Франківської області з 04.08.1986 по 22.12.1993, та врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є протиправним. Щодо вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 90% щомісячного грошового утримання судді, суд дійшов висновку про передчасність таких вимог, оскільки пенсійний орган не приймав рішення щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання цього рішення суду, внаслідок чого, відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України Про судоустрій та статус суддів №1402-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон №1402).

Згідно ч.1, 2 ст.142 Закону №1402 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону №1402 передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді : 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

За змістом ч.6 ст.69 Закону №1402, для цілей цього Закону вважається : 1) вищою юридичною освітою - вища юридична освіта ступеня магістра (або прирівняна до неї вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста), здобута в Україні, а також вища юридична освіта відповідного ступеня, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку; 2) стажем професійної діяльності у сфері права - стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти; 3) науковим ступенем - науковий ступінь у сфері права, здобутий у вищому навчальному закладі (університеті, академії чи інституті, крім вищих військових навчальних закладів) чи науковій установі України або аналогічному вищому навчальному закладі чи науковій установі іноземної держави. Науковий ступінь, здобутий у вищому навчальному закладі чи науковій установі іноземної держави, повинен бути визнаний в Україні в установленому законодавством порядку; 4) стажем наукової роботи - стаж професійної діяльності у сфері права на посадах наукових (науково-педагогічних) працівників у вищому навчальному закладі (університеті, академії чи інституті, крім вищих військових навчальних закладів) чи науковій установі України або аналогічному вищому навчальному закладі чи науковій установі іноземної держави.

Згідно абз.4 п.34 Розділу ХII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічні положення закріплювались у ст.135 Стаж роботи судді Закону України Про судоустрій і статус суддів №2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон №2453) та пунктом 11 Перехідних положень вказаного Закону, в редакції чинній до 28.03.2015, згідно з яким судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.64 Закону №2453, для цілей цієї статті вважається : 1) вищою юридичною освітою - вища юридична освіта, здобута в Україні за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста або магістра, а також вища юридична освіта за відповідним освітньо-кваліфікаційним рівнем, здобута в іноземних державах та визнана в Україні в установленому законом порядку; 2) стажем роботи у галузі права - стаж роботи особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче спеціаліста.

До набрання чинності Законом №2453, спірні правовідносини регулювались Законом України Про статус суддів №2862-ХІІ від 15.12.1992 (далі - Закон №2862).

Абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону №2863 було передбачено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також, відповідно до абз.2 ст.1 Указу Президента України №584/95 від 10.07.1995 Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів, в редакції чинній на момент призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, а також часу роботи на посаді, безпосередньо пов`язаній з керівництвом та контролем за діяльністю судів у підвідомчому Міністерству юстиції України органі.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становив більше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, враховується також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а тому невключення до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, календарного періоду проходження строкової військової служби та час роботи на роботи на посаді старшого слідчого прокуратури м. Яремча Івано-Франківської області та не врахування відповідачем таких для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання є протиправним.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.06.2018 по справі №243/4458/17, від 28.11.2019 по справі №342/119/17, від 20.04.2021 по справі №344/5707/19, від 31.03.2021 по справі №204/2241/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо необхідності зарахування до стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду половини строку навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті з 01.09.1982 по 30.07.1984, календарного періоду проходження строкової військової служби з 09.11.1975 по 29.11.1977 та періоду роботи на посаді старшого слідчого прокуратури м. Яремча Івано-Франківської області з 04.08.1986 по 22.12.1993 та зобов`язання відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 30.07.2022.

Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплачувати йому 90% щомісячного грошового утримання судді, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пенсійний орган ще не приймав рішення щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року по справі №300/2824/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук