Справа № 200/5187/23
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 року Справа№200/5187/23

Донецький окружний адміністративний суд: у складі головуючого судді Галатіної О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -.

В С Т А Н О В И В:

На адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури, яка полягає у нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки включно;

- зобов`язати Донецьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки включно.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він з 2015 року має статус учасника бойових дій. В період з липня 2006 по жовтень 2018 проходив службу на різних посадах в прокуратурі Донецької області, у тому числі в період з листопада 2014 по жовтень 2018 на посадах начальника третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області, заступника начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області, слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального курівництва прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області. На своє звернення до відповідача отримав відповідь, що ним не використовувались в 2015, 2016 та 2018 роках додаткові відпустки як учасника бойових дій. Також, згідно письмової відповіді відповідача, вбачається, що вказана додаткова відпустка діючим законодавством не віднесена до щорічних відпусток, у зв`язку з чим, у разі звільнення працівника який має право на зазначену відпустку, йому не виплачується грошова компенсація за дні невикористаної такої відпустки. Вважає такі дії протиправними у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено.

Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду за адміністративним позовом по справі №200/5187/23 та поновити позивачеві строк звернення до адміністративного суду.

Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.

Відкрито провадження в адміністративній справі № 200/5187/23.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзиву на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Донецької обласної прокуратури про розгляд справи в судовому засіданні.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач з 2006 по 2018 рік працював у прокуратурі Донецької області на різних посадах. З 2015 року ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій. У зв`язку з вказаним статусом позивач має право на отримання додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 14 календарних днів на рік відповідно до ст. 77-2 Кодексу Законів про працю України, п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 16-2 Закону України «Про відпустки». Відповідач зазначив, що за 2015, 2016 та 2018 роки позивач не використовував вказану відпустку. За 2017 рік позивач використав вказану відпустку. Зазначає, що наказом прокурора Донецької області від 30.10.2018 № 856-к позивача було звільнено з посади слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального курівництва прокуратури Донецької області за власним бажанням та при звільненні з позивачем був проведений повний розрахунок. Компенсація вказаної відпустки за 2015, 2016 та 2018 роки не надавалась, оскільки така категорія відпусток при звільненні не компенсується. Відповідач стосовно зазначених висновків позивачем із посиланням на конкретні постанови Верховного Суду у адміністративному позові не згоден, зазначив, що вказані Положення та Порядок передбачають додаткові гарантії для працівників органів внутрішніх справ щодо компенсації всіх невикористаних відпусток без вказівки на її вид (основна чи додаткова) та для працівників органів прокуратури таких додаткових гарантій законодавством не передбачено. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 виданого Державною службою України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції від 10.06.2015 року.

Проходив службу з липня 2006 по жовтень 2018 на різних посадах в прокуратурі Донецької області, у тому числі в період з листопада 2014 по жовтень 2018 на посадах начальника третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області, заступника начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області, слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального курівництва прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до наказу прокурора Донецької області від 30.10.2018 № 856-к позивача було звільнено з посади слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального курівництва прокуратури Донецької області за власним бажанням.

Позивачем на адресу відповідача було надано заяву від 03.06.2023 року, в якій він просив повідомити його чи надавались йому додаткові відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, як учаснику бойових дій передбачених п.12 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідачем на адресу позивача була надіслана відповідь від 08.06.2023 року №07-28-23 (683 вих-23) в якій, зокрема, було зазначено наступне, що учасникам бойових дій, статус яких визначений ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 днів на рік, що зафіксовано у ст.77-2 Кодексу законів про працю України та у ст.16-2 ЗУ «Про відпустки» від 15.11.1996 року. Підставою для надання вищевказаної додаткової відпустки є заява працівника з наданням копії посвідчення. Згідно з наявною інформацією за період 2015, 2016 та 2018 роки така додаткова відпустка позивачу не надавалась, за період 2017 року така відпустка позивачу була надана.

Позивачем на адресу відповідача була направлена заява від 16.08.2023 року, в якій він просив відповідача повідомити його чи виплачувалась йому при звільненні у серпні 2018 року матеріальна компенсація за неотримані в 2015, 2016 та 2018 роках додаткові відпустки як учаснику бойових дій відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідачем була надана відповідь на заяву позивача від 29.08.2023 року за №07-28-23 (1015 вих-23), в якій було зазначено наступне, що згідно з наявною інформацією за період 2015, 2016 та 2018 років позивачу додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів, як учаснику бойових дій відповідно до вимог ст. 77-2 Кодексу законів про працю України та ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР не надавалась. За 2017 рік така відпустка була надана. Згідно з вимогами ч.1 ст. 24 Закону, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону, щорічні відпустки це - основна відпустка (ст. 6 Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці ст. 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Відпустка, про яку йдеться зазначав позивач у своїй заяві, діючим законодавством не віднесена до щорічних відпусток, у зв`язку з чим, у разі звільнення працівника, право на зазначену відпустку, за неї не виплачується грошова компенсація за дні невикористаної відпустки.

Таким чином спірним питанням у даній справі є відсутність виплати відповідачем грошової компенсації позивачу за невикористані ним дні додаткової відпустки за 2015, 2016 та 2018 роки як учаснику бойових дій, що передбачені п.12 ч.1 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» при звільненні у 2018 році.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За змістом п. 19 ч. 1 статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно зі статтею 12 Закону № 3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 82 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697), прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора; прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів; прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом; для виконання невідкладних і непередбачуваних завдань прокурори можуть бути відкликані з щорічної основної чи додаткової оплачуваної відпустки. Частина невикористаної відпустки надається прокурорам у будь-який час відповідного року чи приєднується до відпустки в наступному році з відповідним відшкодуванням непередбачуваних витрат у зв`язку з відкликанням із відпустки. Порядок такого відшкодування визначається Кабінетом Міністрів України.

Учасникам бойових дій, статус яких визначений відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Закон України «Про відпустки» (далі - Закону № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Частиною 1 статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно зі статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Також, при вирішені справи суд враховує висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини від 30 квітня 2013 року у справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Згідно з ч. 1 статті 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

До щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація (стаття 4 Закону України «Про відпустки»).

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Водночас, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19, від 14.04.2021 у справі № 620/1487/20 та від 31.05.2021 у справі № 200/13837/19-а.

В постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року по справі №640/21771/20, суд дійшов до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, як учасник бойових дій, а відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити таку компенсації, якщо доказами підтверджено такі умови:

1) позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій;

2) позивач звільнився з військової служби;

3) позивач не використав щорічну основну відпустку за період проходження військової служби в органах прокуратури України;

4) грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за період проходження військової служби в органах прокуратури України не виплачена відповідачем;

5) позивач не використав додаткові відпустки, на які має право як учасник бойових дій, за період проходження військової служби в органах прокуратури України;

6) грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, на яку позивач мав право як учасник бойових дій, за період проходження військової служби в органах прокуратури України не нарахована та не виплачена відповідачем.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховую висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно посилання відповідача на висновок Верховного Суду, який викладений у постанові від 31.10.2022 у справі № 241/2229/20, не заслуговують на увагу, оскільки він зроблений в цивільній, а не адміністративній справі.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що позивач працював в органах прокуратури та ним було отримано статус учасника бойових дій у 2015 році, що підтверджується відповідним посвідченням та не заперечується відповідачем. У той же час, судом було встановлено, що позивач був звільнений з органів прокуратури у жовтні 2018 року та ним відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була використана додаткова відпустка як учаснику бойових дій, що передбачена п.12 ст.12 вищезазначеного Закону України тільки у 2017 році, що також не заперечується відповідачем по справі.

Таким чином, судом під час розгляду даної справи було встановлено, що позивачем не було використано щорічну додаткову відпустку передбачену п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015, 2016 та 2018 роки по 14 днів за кожний рік, тобто загалом 42 дні.

Під час звільнення зі служби, із позивачем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, чого відповідачем здійснено не було.

Враховуючи відсутність нарахування та виплати відповідачем грошової компенсації за 42 дні позивачу невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки (включно), суд дійшов висновку визнати протиправною бездіяльність відповідача та як наслідок зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки (включно).

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Окремо слід зазначити, що відповідно до п. 4.1 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку змінюється залежно від характеру рішення.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати не відшкодовуються.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 16, 19, 22, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Донецької обласної прокуратури (адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати - визнати протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури, яка полягає у нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки включно.

Зобов`язати Донецьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015, 2016 та 2018 роки включно.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Суддя О.О. Галатіна