Справа № 300/375/23
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 300/375/23 пров. № А/857/12968/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року (суддя Скільський І.І., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу - як заступнику керівника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в розмірах, як і керівнику Головного управління ДПС в Івано-Франківській області так і іншим заступникам керівника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області: - премії за жовтень 2022 року в розмірі 20% від посадового окладу; - премії за листопад 2022 року в розмірі 20% від посадового окладу; - премії за грудень 2022 року в розмірі 20% від посадового окладу; визнати протиправним та скасувати п. 2 Наказу відповідача від 25.11.2022 №86-Ф «Про преміювання» в частині встановлення позивачу за листопад 2022 року премії в розмірі 0% та п. 2 наказу відповідача від 23.12.2022 №95-Ф «Про преміювання» в частині встановлення позивачу за грудень 2022 року премії в розмірі - 0%;зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу премії за жовтень, листопад, грудень 2022 року в розмірі 20 % від посадового окладу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно не встановлено заступнику начальника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області ОСОБА_1 премії за жовтень, листопад, грудень 2022 року в розмірі 20% від посадового окладу, зокрема за листами «Про надання пропозицій щодо преміювання» від 07.10.2022 №3189/8/09-19-10-02-08, від 18.11.2022 №3701/8/09-19-10-02-08, від 07.12.2022 № 3975/8/09-19-10-02-08 не подано на погодження голові ДПС України пропозиції щодо встановлення позивачу як заступнику керівника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, як і керівнику Головного управління ДПС в Івано-Франківській області так і іншим заступникам керівника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області згаданих премій за жовтень, листопад, грудень 2022 року в розмірі 20% від посадового окладу, в зв`язку з перебуванням позивача на посаді за попереднім штатним розписом та відсутністю пропозицій щодо встановлення цих надбавок.

Окрім того, 20.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просила: зобов`язати відповідача з урахуванням установлених позивачу премії, нарахувати позивачеві:- оплату лікарняних за листопад 2022 року;- оплату часу відпусток, оплату компенсації за невикористані відпустки, оплату вихідної допомоги за грудень 2022 року; - індексацію зарплати за жовтень - грудень 2022 року, та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою даних виплат за вказаний період.Дані позовні вимоги мотивовані тим, що оплати лікарняних за листопад 2022 року, часу відпусток, компенсації за невикористані відпустки, вихідної допомоги за грудень 2022 року, індексація заробітної плати за жовтень-грудень 2022 року повинні нараховуватися з урахуванням установленої позивачу премії.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 24.02.2023 об`єднав в одне провадження адміністративну справу №300/576/23 із справою №300/375/23 для їх спільного розгляду і вирішення по суті та присвоєно об`єднаним справам загальний номер провадження №300/375/23.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки суддею не передано матеріали справи для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу. Зазначає, що суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Вказує, що відповідно до чинного законодавства, премія не виплачується працівникам органів ДПС, зокрема, за час відпусток, тимчасової непрацездатності та в інших випадках, коли виплати провадяться, виходячи з розміру середньої заробітної плати. А підставою для зменшення або позбавлення премії керівника та заступника керівника ГУДПС є рішення керівника ГУДПС про зменшення або позбавлення премії, прийняте за погодженням Голови ДПС, на підставі доповідної записки, погодженої Головою ДПС України, у якій викладені обставини, що свідчать про несвоєчасне та неякісне виконання завдань, та/або порушення трудової дисципліни. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року по справі №320/3164/19.

Разом з тим, апелянтом подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, яке обґрунтовано тим, що позивач є службовою особою, яка у значенні Закону України Про запобігання корупції займає відповідальне та особливо відповідальне становище, та зважаючи на значення даної справи для позивача.

Згідно статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Як вбачається з матеріалів справи, справа була розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На переконання суду, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Разом з тим, клопотання апелянта не містить жодного обґрунтування, з посиланням на конкретні докази, щодо необхідності розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

Більше того, при розгляді справи у порядку письмового провадження, апелянт не позбавлена можливості подавати суду будь-які власні письмові пояснення щодо обставин справи чи подавати докази.

На думку колегії суддів, розгляд даної справи за правилами письмового провадження не створює будь-яких процесуальних чи практичних перешкод особі в доступі до правосуддя, а відтак вказане клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, щоВідповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.66-67) ОСОБА_1 :

- 16.06.2020 звільнена з посади в порядку переведення для подальшої роботи в Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області (п.5 ст.36 КЗпП);

- 17.06.2020 призначена на посаду заступника начальника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області у порядку переведення з Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.

Наказом «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » від 14.12.2022 №1846-о припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури/штатного розпису Головного управління ДПС в Івано-Франківській області без скорочення чисельності або штату державних службовців, згідно з пунктом 1 часини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу»(а.с.65).

Листом від 07.10.2022 №3189/8/09-19-10-02-08 «Про надання пропозицій щодо преміювання» начальник Головного управління ДПС в Івано-Франківській області подала Голові ДПС України пропозиції щодо преміювання за жовтень 2022 року начальника ГУ ДПС в області, двох заступників начальника ГУ ДПС в області, позивача. Відсоток нарахованої премії за жовтень 2022 року для працівників ГУ ДПС в Івано-Франківській області 20 відсотків (а.с.13). Згідно Додатку1 до вказаного листа (Подання) відсоток нарахованої премії: начальник ГУ ДПС в Івано-Франківській області (начальник), заступник начальника ГУ ДПС (заступник начальника), заступник начальника ГУ ДПС (заступник начальника) 20 відсотків від посадового окладу; позивач (заступник начальника) 0 відсотків від посадового окладу (зворот а.с.13).

Наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 24.10.2022 №80 Ф «Про преміювання» (п. 1) постановлено преміювати керівний склад ГУ ДПС в Івано-Франківській області за результатами роботи у жовтні 2022 року за фактично відпрацьований час згідно з Додатком 1 (а.с.8).

Листом від 18.11.2022 №3701/8/09-19-10-02-08 «Про надання пропозицій щодо преміювання» начальник Головного управління ДПС в Івано-Франківській області подала Голові ДПС України пропозиції щодо преміювання за листопад 2022 року начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області, двох заступників начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області. У зв`язку з перебуванням заступника начальника Головного управління ДПС позивача на посаді за попереднім штатним розписом, пропозиції щодо преміювання за листопад 2022 року відсутні. Відсоток нарахованої премії за листопад 2022 року для працівників ГУ ДПС в Івано-Франківській області 20 відсотків (а.с.15). Згідно Додатку 1 до вказаного листа (Подання) відсоток нарахованої премії начальник ГУ ДПС в Івано-Франківській області (начальник), заступник начальника ГУ ДПС (заступник начальника), заступник начальника ГУ ДПС (заступник начальника) 20 відсотків від посадового окладу; позивач (заступник начальника) 0 відсотків від посадового окладу (зворот а.с.15).

Наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 25.11.2022 №86-Ф «Про преміювання» (п.2) постановлено преміювати керівний склад ГУ ДПС за результатами роботи у листопаді 2022 року за фактично відпрацьований час згідно з Додатком 1 (а.с.11).

Листом від 07.12.2022 №3975/8/09-19-10-02-08 «Про надання пропозицій щодо преміювання» начальник Головного управління ДПС в Івано-Франківській області подала Голові ДПС України пропозиції щодо преміювання за грудень 2022 року начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області, двох заступників начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області. У зв`язку із перебуванням заступника начальника Головного управління ДПС позивача на посаді за попереднім штатним розписом, пропозиції щодо преміювання за грудень 2022 року відсутні. Відсоток нарахованої премії за грудень 2022 року для працівників ГУ ДПС в області 20 відсотків (а.с.14). Згідно Додатку 1 до вказаного листа (Подання) відсоток нарахованої премії начальник ГУ ДПС в Івано-Франківській області (начальник), заступник начальника ГУ ДПС (заступник начальника), заступник начальника ГУ ДПС (заступник начальника) 20 відсотків від посадового окладу; позивач (заступник начальника) 0 відсотків від посадового окладу (зворот а.с.14).

Наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 23.12.2022 №95 Ф «Про преміювання» (п. 2) постановлено преміювати керівний склад ГУ ДПС за результатами роботи у грудні 2022 року за фактично відпрацьований час згідно з Додатком1 (а.с.9).

На переконання позивача відповідачем протиправно не встановлено позивачу, як заступнику начальника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, премії за період з жовтня по грудень 2022 року у спірних розмірах, у зв`язку із перебуванням позивача на посаді за попереднім штатним розписом та відсутністю пропозицій щодо встановлення цих надбавок. Тому, не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача щодо невиплати премії з жовтня по грудень 2022 року та винесенням ГУ ДПС в Івано-Франківській області незаконних, на думку ОСОБА_1 , наказів, позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки премія є правом роботодавця, а не його обов`язком, відсутні підстави для висновків щодо недотримання відповідачем своїх обов`язків про виплату премії. Вказав, що лише відповідний керівник установи, в якій працює працівник, вправі визначати чи заслуговує останній премії чи ні, якщо заслуговує, то в якому розмірі.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 за №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено, зокрема, Державну податкову службу України. Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 за №1200).

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, відповідно до якого, утворено, зокрема, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, серед яких Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (пункт 1). Установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій. Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи (пункт 2 Постанови №893).

Наказом Державної податкової служби України від 08.10.2020 №556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПС» наказано, серед інших, ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області () з 22.10.2021 припинено (а.с.29-31).

Наказом ДПС від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Головне управління ДПС в Івано-Франківській області як територіальний орган ДПС, утворений на правах відокремленого підрозділу.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.09.2020 внесено запис в Єдиному державному реєстрі про державну реєстрацію Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області () як територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу.

Наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643 затверджено «Положення про Головне управління ДПС в Івано-Франківській області», відповідно до пункту 1 якого Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області () є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області ().

Наказом Державної податкової служби України від 24.12.2020 №755 «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» наказано розпочати з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови №893.

Як встановлено судом у зв`язку з перебуванням позивача на посаді за попереднім штатним розписом та відсутністю пропозицій щодо встановлення надбавок відповідачем не встановлено позивачу заступнику начальника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, премію (у розмірі 20% від посадового окладу) за період з жовтня по грудень 2022 року.

У силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Згідно із частинами 1, 3 статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 за №108/95-ВР (далі Закон №108/95-ВР), заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 2 Закону №108/95-ВР, структура заробітної плати включає:

- основну заробітну плату це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

- додаткову заробітну плату це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

При цьому, спеціальним законом, що регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Окремі особливості проходження державної служби в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органах визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України (ч. 5ст.3 Закону №889-VIII).

Статтею 7 Закону №889-VIII, серед іншого, визначено, що державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно до положень ч. 1, 2 ст. 50 Закону №889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 50 Закону №889-VIII заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

До премій державного службовця належать: 1) премія за результатами щорічного оцінювання службової діяльності; 2) місячна або квартальна премія відповідно до особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про державну службу» премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу. Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності)».

Разом із тим, згідно частини 7 статті 50 Закону України «Про державну службу» складові заробітної плати та особливості оплати праці державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх територіальних органів визначаються Митним кодексом України та Податковим кодексом України.

Згідно частини 1 статті 346-1 Податкового кодексу України держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців та інших працівників центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій з метою створення матеріальних умов для незалежного і сумлінного виконання ними обов`язків.

У відповідності до частини 2 статті 346-1 Податкового кодексу України заробітна плата державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця або за спеціальне звання; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) надбавки за інтенсивність праці; 6) надбавки за виконання особливо важливої роботи; 7) надбавки за персональну кваліфікацію; 8) надбавки за виконання особистих ключових показників ефективності; 9) премії.

Частиною 3 вказаної статті Податкового кодексу України визначено, що схема посадових окладів державних службовців центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальних органів та державних податкових інспекцій визначається Кабінетом Міністрів України та не включається до загальної схеми посадових окладів державних службовців.

Так, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2020 №1346 «Деякі питання оплати праці державних службовців податкових органів» (далі Постанова №1346), яка, прийнята урядом відповідно до пунктів 343.2, 343.2-1 статті 343 і статті 346-1 Податкового кодексу України, встановлено, серед іншого, що державним службовцям податкових органів премії встановлюються та виплачуються згідно із Законом №889-VIII.

Отже, премія входить до складу заробітної плати державних службовців територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та державних податкових інспекцій.

Однак, наведені норми Закону України «Про державну службу», Податкового кодексу України та Постанови №1346 не є імперативними, в тому числі і в частині конкретного відсотку премії, а тільки передбачають право (а не обов`язок) відповідного державного службовця територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та державних податкових інспекційна отримання такої премії.

Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженого з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності) (частина п`ята статті 52 Закону №889-VІІІ).

Питання призначення премії, її розміру врегульовано в даному випадку Положенням про преміювання керівника, заступників керівника, посадових осіб та працівників Головного управління ДПС в Івано-Франківській області» (далі Положення ГУ ДПС), затвердженого Наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від17.12.2020 №7, та яке було розроблено, серед іншого, відповідно до Конституції України, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про державну службу», Закону України «Про оплату праці», Постанови №1346.

Так, відповідно до приписів пунктів 1.3 та 1.6 Положення ГУ ДПС (які кореспондуються із згаданою вище ч. 3 ст. 50 Закону №889-VIII), преміювання проводиться з метою матеріального стимулювання, високопродуктивної та ініціативної праці, підвищення її ефективності, якості, заінтересованості у досягненні її кінцевого результату та посилення відповідальності за доручену роботу або поставлені завдання. Місячна премія може встановлюватися відповідно до особистого внеску в загальний результат роботи ГУ ДПС за поточний місяць.

Крім того, підпунктом 4.1 п. 4 даного Положення ГУ ДПС встановлено, що розмір місячної премії залежить від особистого внеску працівника в загальний результат роботи ГУ ДПС з урахуванням таких критеріїв, як: ініціативність у роботі; якість виконання завдань, визначених положеннями про відповідний ГУ ДПС, структурний підрозділ, у якому працює працівник, його посадовою інструкцією, а також дорученнями керівництва ГУ ДПС та безпосереднього керівника, у тому числі стан виконавської дисципліни; терміновість виконання завдань; виконання додаткового обсягу завдань (участь у роботі комісій, робочих груп тощо)».

Тобто, вимогами Положення ГУ ДПС встановлено чіткі критерії визначення розміру премії, який залежить від особистого внеску державного службовця.

Апелянт покликається на те, що підставою для зменшення або позбавлення премії керівника та заступника керівника ГУДПС є рішення керівника ГУДПС про зменшення або позбавлення премії, прийняте за погодженням Голови ДПС, на підставі доповідної записки, погодженої Головою ДПС України, у якій викладені обставини, що свідчать про несвоєчасне та неякісне виконання завдань, та/або порушення трудової дисципліни.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 02.08.2022 №325 «Про розподіл обов`язків між керівництвом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області», затверджено за діючим (новим) штатним розписом, розподіл обов`язків між керівництвом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Наказ ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 23.06.2021 №399 Про розподіл обов`язків між керівництвом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області втратив чинність.

В зв`язку із втратою чинності Наказу №399, який діяв за попереднім штатним розписом та визначав основні повноваження та обов`язки заступника начальника ОСОБА_1 з жовтня по грудень 2022 року не координувала, не організовувала та не здійснювала жодної роботи в ГУДПС в Івано-Франківській області.

Отже, позивач не виконувала посадових обов`язків державного службовця - заступника начальника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, тобто не здійснювала особистого внеску державного службовця в загальний результат роботи державного органу,

Відтак за відсутності факту особистого внеску в загальний результат роботи, відсутності факту виконання посадових обов`язків, відсутні були підстави для встановлення місячних премійпозаштатному працівнику ОСОБА_1 .

Як вірно зазначає суд першої інстанції, премія є виплатою індивідуального характеру, розмір якої залежить від особистого внеску та результатів роботи конкретно визначеного працівника, встановлення премії є диспозитивним правом, а не обов`язком керівника, яке реалізується останнім виходячи із якості роботи конкретного працівника, його продуктивності праці, результатів роботи працівника державного службовця, а також встановлюється у межах фонду оплати праці.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 10.02.2023 по справі №480/6208/21, в якій наявний аналогічний предмет спору та позивачем також виступав державний службовець центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Оскільки премія є правом роботодавця, а не його обов`язком, відсутні підстави для висновків щодо недотримання відповідачем своїх обов`язків про виплату премії.

Колегія суддів констатує, що лише відповідний керівник установи, в якій працює працівник, вправі визначати чи заслуговує останній премії чи ні, якщо заслуговує, то в якому розмірі.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимоги про встановлення органом судової влади премії є дискрецією повноважень, а саме підміною повноважень відповідача на встановлення державному службовцю надбавок, яка не лежить в площині компетенційних повноважень суду.

Зазначена позиція узгоджується із чіткою позицією Верховного Суду висвітленої у постановах від 24 грудня 2020 у справі №802/1286/18-а, від 15 грудня 2021 у справі № 1840/2970/18, де зазначено про те, що вид преміювання визначає керівник апарату суду залежно від особливостей виконання функцій і завдань державного органу. Звернення з поданням про преміювання не свідчить про обов`язковість його позитивного вирішення. Відтак, преміювання та встановлення відповідних надбавок провадиться у межах наявного фонду оплати праці та належить до дискреційних повноважень роботодавця. Крім того, право встановлення надбавок та премій належить саме до варіативних дискреційних повноважень, в силу яких, роботодавець вільний у виборі в межах затвердженого кошторису встановлювати їх або не встановлювати.

Верховний Суд зазначив, що дискреція - це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «HasanandChaushv.Bulgaria» №30985/96).

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог позивача щодо встановлення судом конкретного розміру премії, оскільки вказане в даному випадку, виходячи із положень, в тому числі Постанови №1346 і Положення ГУ ДПС, є дискрецією повноважень Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, а саме підміна повноважень контролюючого органу щодо встановлення державному службовцю премії, яка не лежить в площині компетенційних повноважень суду.

Стосовно покликань апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2023 року по справі №320/3164/19.

Колегія суддів зазначає, що такі висновки не є релевантними до розглядуваної справи, оскільки предмет спору та законодавче регулювання не є аналогічним, позивачем у справі №320/3164/19 виступав прокурор.

Стосовно доводів апелянта про те, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки суддею не передано матеріали справи для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Згідно з матеріалами справи, 14.06.2023 у суді першої інстанції зареєстровано заяву позивача про відвід судді.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року у задоволенні заяви про відвід судді Скільського І.І. відмовлено.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з частиною 3 статті 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно частини 4 статті 40 КАС України, Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

З аналізу вищенаведених норм колегією суддів не вбачається порушення норм процесуального права судом першої інстанції при вирішенні заяви про відвід.

Стосовно покликання апелянта на те, що суд розглянув за правилами спрощеного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 257 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (частина 3 статті 12 КАС України). Крім цього, відповідно до особливостей розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, визначених частиною 5 статті 262 КАС України, за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 6 статті 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Колегія суддів вважає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагали проведення підготовчого та судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Також, що позивач не позбавлена можливості, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні, подавати суду додаткові докази, письмові пояснення щодо них чи будь-які власні письмові пояснення щодо обставин справи.

Більше того, розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні не створює будь-яких процесуальних чи практичних перешкод особі в доступі до правосуддя.

Таким чином апеляційний суд резюмує, що в даному випадку відповідач на власний розсуд діяв правомірно в питанні преміювання позивача, а тому не підлягали до задоволення позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу як заступнику керівника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області премії за жовтень грудень 2022 року в розмірі 20% від посадового окладу. Решта позовних вимог є похідними (зокрема визнання протиправними та скасування пунктів наказів «Про преміювання» в частині встановлення позивачу премій в розмірі 0% та зобов`язання відповідача здійснити нарахування такої премії і нарахування оплати лікарняних за листопад 2022 року, оплати часу відпусток, оплати компенсації за невикористані відпустки, оплати вихідної допомоги за грудень 2022 року, індексації заробітної плати за жовтень-грудень 2022 року), то такі вимоги також не підлягали до задоволення.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 червня 2023 рокув справі №300/375/23- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш