Справа № 580/2102/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2102/23 Суддя (судді) першої інстанції: Наталія БАРГАМІНА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Академії Державної пенітенціарної служби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Академія Державної пенітенціарної служби звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути витрати, пов`язані з утриманням відповідача в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 97 931,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, тому у нього виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання, яке в добровільному порядку не сплачено.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року позову задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Академії Державної пенітенціарної служби витрати, пов`язані з утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 38 543,70 грн. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог, Академією Державної пенітенціарної служби подано апеляційну скаргу.

Скаргу апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Так, в апеляційній скарзі зазначається, що при вирішенні спору, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що грошове забезпечення за своїм змістом є винагородою за державну службу особливого характеру, і виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України. Тоді як Академія державної пенітенціарної служби є навчальним закладом, який не має відношення до Міністерства оборони України та Збройних Сил України, заснована Мінюстом та віднесена до сфери його управління. Навчання в Академії не є військовою службою, а особи, які проходять навчання, не є військовослужбовцями, не залучаються до виконання завдань військової служби, період навчання зараховується до служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, а грошове забезпечення є частиною фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах і підлягає відшкодуванню у разі звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення навчання.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Академії Державної пенітенціарної служби та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, наказом Академії Державної пенітенціарної служби № 269/ОД від 19.08.2020 ОСОБА_1 з 25.08.2020 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання.

25.10.2021 між Академією Державної пенітенціарної служби як виконавцем з однієї сторони, Департаментом з питань виконання кримінальних покарань як замовником з другої сторони та відповідачем з третьої сторони укладено контракт № 763 про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України.

Згідно абзаців 4, 5 пункту 3 розділу ІІ Контракту відповідач зобов`язався після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою; у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про національну поліцію» в повному обсязі за весь період фактичного навчання.

Відповідно до абзацу 7 пункту 1 розділу ІІ Контракту Академія зобов`язана проводити претензійно-позовну діяльність у справах про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи у закладі вищої освіти.

Відповідно до наказу Академії Державної пенітенціарної служби № 32/ОС від 03.02.2023 відповідача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі (за власним бажанням) та відраховано з Академії Державної пенітенціарної служби 07.02.2023.

Згідно довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , витрачено за період з 25.08.2020 по 07.02.2023: на грошове забезпечення 59 387,43 грн, на продовольче забезпечення 22 766,63 грн, на речове забезпечення 4 267,21 грн, на медичне забезпечення 1 107,73 грн, оплата комунальних послуг та за спожиті енергоносії 10 402,13 грн, разом на суму 97 931,13 грн.

Академією Державної пенітенціарної служби складено повідомлення від 07.02.2023 № 13/330 про відшкодування витрат на навчання, яке вручено відповідачу під розписку 07.02.2023.

В добровільному порядку вказані витрати відповідач не відшкодував, тому позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення.

У межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати, пов`язані із утриманням курсанта у навчальному закладі, є видатками у сфері соціального забезпечення особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, виплаченими за період служби. Відтак, підстави для стягнення з колишнього курсанта витрат на виплату грошового забезпечення відсутні, оскільки суми грошового забезпечення особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України не визначені законом такими, що включаються у витрати, пов`язані із утриманням у вищому навчальному закладі.

Також суд першої інстанції послався на положення пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, відповідно до яких не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Встановивши, що грошове забезпечення у розмірі 59 387,43 грн виплачене відповідачу за відсутності недобросовісності з боку останнього або рахункової помилки з боку позивача, що за приписами статті 1215 Цивільного кодексу України зумовлює відсутність у відповідача обов`язку по поверненню позивачу вказаної суми, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 14 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України", на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення працівників кримінально-виконавчої служби регулюється спеціальним Законом України "Про Національну поліцію".

У свою чергу, відповідно до статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1.3 Статуту Академії державної пенітенціарної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.11.2016р. №3290/5, академія є самоврядним та автономним вищим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, який є державною установою, фінансується за рахунок коштів державного бюджету і віднесено до сфери управління центрального органу виконавчої влади - Міністерства юстиції України.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України N 77/96 від 23.01.96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб - для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Установлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Тобто, вказані норми зобов`язують особу, яка навчалася за державним замовленням у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами, у разі її звільнення зі служби за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у такому закладі.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як спори пов`язані з проходженням публічної служби.

У силу вимог пункту 1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міноборони, Мінфіну, МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, СБУ від 16.06.2007 N 419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок) цей Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України (далі - міністерства) витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу (далі - ВНЗ), у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) (далі - контракт) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ.

Пунктом 2.1 Порядку визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення: медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно пунктів 2.3, 3 наведеного вище порядку у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ. Відшкодовані на утримання курсантів кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження навчального закладу та витрати на утримання курсантів.

До того ж, Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року N 261 (надалі - Порядок N 261).

Пунктом 8 Порядку N 261 закріплено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Розрахунку витрат витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби (п. 2.1.2 Порядку).

Згідно із п. 2.1.4. Порядку розрахунку витрат витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Відповідно до п. 2.1.6 Порядку розрахунку витрат визначено, що до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Судова колегія встановила, що за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням, а саме: грошове забезпечення 59 387,43 грн, продовольче забезпечення 22 766,63 грн, речове забезпечення 4 267,21 грн, медичне забезпечення 1 107,73 грн, оплата комунальних послуг та за спожиті енергоносії 10 402,13 грн, разом на суму 97 931,13 грн.

Утримання відповідача в Академії Державної пенітенціарної служби здійснювалось шляхом грошового, речового, продовольчого, медичного забезпечення, забезпечення комунальними послугами та енергоносіями.

Отже, особи, які навчаються в Академії Державної пенітенціарної служби, перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання, є державними (бюджетними).

Відповідач під час підписання контракту знав про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, проте, станом на час розгляду справи вказана заборгованість ним не сплачена.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що особа, яка звільнилась із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу та у разі дострокового розірвання такою особою контракту, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, визначеному відповідними нормами чинного законодавства.

Колегія суддів зазначає також, що при розгляді цієї справи враховано правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 13.01.2023 у справі №440/2692/20.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, колегія суддів знаходить підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Одночасно судова колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат, підтверджених платіжними документами.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Академії Державної пенітенціарної служби задовольнити.

Рішення Чернігівського апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі №580/2102/23 скасувати, ухвалити нову постанову, якою:

1. Адміністративний позов Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Академії Державної пенітенціарної служби ( IBAN UA1007942 банк: ДКСУ м. Київ МФО 820172) витрати, пов`язані з утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 97 931,13 грн (дев`яносто сім тисяч дев`ятсот тридцять одна грн 13 коп).

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Академії Державної пенітенціарної служби ( IBAN UA1007942 банк: ДКСУ м. Київ МФО 820172) судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви до суду першої інстанції у сумі 2 684,00 грн та за подачу апеляційної скарги у сумі 4 026,00 грн, а всього: 6 710,00 грн (шість тисяч сімсот десять грн 00 коп).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р. Вівдиченко

Л.О. Костюк