Справа № 200/5832/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяв

17 листопада 2023 року Справа №200/5832/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка

Олега Миколайовича ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3)

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у нарахуванні з 01.07.2021 в повному розмірі доплати до пенсії, згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити з 01.07.2021 щомісячну доплату у розмірі 2000, 00 грн, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб в повному обсязі з урахуванням раніше виплачених сум.

18 жовтня 2022 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом: надання документу на підтвердження сплати судового збору у розмірі встановленому законом або доказів на підтвердження неможливості його сплати; надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

Постановляючи означену ухвалу суд виходив з того, згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (дата та номер на копії не відображаються) перерахунок пенсії позивачу проведений після 01 березня 2018 року, тому підстави для встановлення спірної доплати з 01.07.2021 року відсутні, водночас дата проведення цього перерахунку не зазначена.

Позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати та виплатити йому з 01.07.2021 щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб», тобто із моменту встановлення такої набавки.

Виходячи з викладеного, оскільки позивач просить суд відновити його право від моменту встановлення спірної щомісячної доплати з 01.07.2021, то у суду є підстави вважати, що перерахунок пенсії позивача був проведений до цієї дати та зазначена надбавка йому не призначалась.

Оскільки спірна щомісячна доплата до пенсії позивачу у зв`язку з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» не призначалась, про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатись в серпні 2021 року не отримавши вказану доплату, іншого позивачем доведено не було.

Також суд звернув увагу позивача, що надана ним копія листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виготовлена таким чином, що дата та номер означеного документу на копії відсутні, що не дає суду можливості встановити дату, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про ймовірне порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов подано до суду поза межами шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

02 листопада 2023 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, перерахунок пенсій у зв`язку із зміною щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

При цьому, позивач посилався на позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 24.12.2020 року (справа № 510/1286/16-а, яка зробила висновок, що норми статті 87 Закону № 1788-ХІІ, статті 46 Закону № 1058-ІУ і статей 51, 55 Закону № 2262-ХІІ (щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Отже, позивач дійшов висновку, що застосовування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, матиме наслідком неможливість реалізувати позивачем передбаченого ст. 51 Закону № 2262-ХІІ права на перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною видів грошового забезпечення.

Квитанцію про сплату судового збору позивачем надано не було.

Дослідивши доводи означеного клопотання суд зазначив, що спірна доплата до пенсії не є складовою грошового забезпечення, з якої обчислюється основний розмір пенсії, та не пов`язана зі зміною щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій, а отже приписи ч. 3 ст. 51 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб на спірні правовідносини не поширюються.

Щодо посилань позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 24.12.2020 року (справа № 510/1286/16-а) щодо норм статті 87 Закону № 1788-ХІІ, статті 46 Закону № 1058-ІУ і статей 51, 55 Закону № 2262-ХІІ відносно не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії, суд звернув увагу позивача, що з поміж іншого Велика Палата Верховного Суду виснувала, що буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ, проте у спірних правовідносинах спірна надбавка позивачу не встановлювалась та не нараховувалась, що виключає поширення на них зазначеної позиції Великої Палати Верховного Суду.

Суд також вдруге звернув увагу позивача, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню позиція Верховного суду, викладена в постанові від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19, згідно якої «право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними».

Клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою позивачем до суду надано не було.

06 листопада 2023 року ухвалою суду продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви на строк не більше 5 днів.

16 листопада 2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, яке має обґрунтування аналогічне наданому раніше у письмових поясненнях позивача, позивач вважає що строк звернення до суду ним не порушено та посилається на приписи ч. 3 ст. 51 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Позивачем надано до суду квитанцію про сплату судового збору про сплату судового збору.

Дослідивши доводи означеної заяви суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").

Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1992 у справі Хаджіанастасіу проти Греції , пункти 32-37).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 07.09.1999 у справі Йодко против Литви (Jodko v. Lithuania).

Верховний суд в постанові від 22.12.2021 року по справі № 200/17683/21 зазначив, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

В постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22 Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Водночас колегія суддів зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Зі змісту клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою позивач фактично повторно виклав доводи письмових пояснень, згідно яких вважає щодо строк звернення до суду у спірних правовідносинах не обмежено.

Спростування такої позиції позивача вже викладене в ухвалах суду про залишення адміністративного позову без руху від 18 жовтня 2023 року та про продовження процесуального строку від 02 листопада 2023 року.

Доводів відносно існування обставин, які перешкодили або утруднили своєчасне звернення позивача з адміністративним позовом, клопотання позивача не містить.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч. 2 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Водночас, статтею 119 КАС України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства.

Судом надано позивачу достатній строк на усунення недоліків позовної заяви в межах строків встановлених ч. 2 ст. 169 КАС України, проте позивач недоліки позовної заяви не усунув.

Відповідно до ст. 8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що безпідставне та необмежене продовження позивачу строку на усунення недоліків позовної заяви створює такій особі процесуальні привілеї, що не відповідає завданням адміністративного судочинства та може бути розцінене як порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та неприпустимості зловживання процесуальними правами.

Станом на 17 листопада 2023 року недоліки позовної заяви позивачем не усунуто.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 119, 121, 160, 161, 169, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки ://court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко