Справа № 160/7975/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2023 рокуСправа №160/7975/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у виплаті належної збільшеної додаткової винагороди поліцейським за період з 26.03.2022 до 24.04.2022, компенсації за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 роки та нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП) одноразову грошору допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у сумі 178341,66 грн з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона з 21.05.1999 по 06.11.2015 проходила службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 12.12.2022 проходила службу в Національній поліції України. Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 02.12.2022 № 413 о/с з 12.12.2022 позивача було звільнена за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Позивач зазначає, що станом на день видачі цього наказу відповідач не провів з нею розрахунків щодо виплати компенсації за невикористані 10 діб додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2022 рік; частини додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та Дорученням НПУ від 05.05.2022 №2939/01/25-2022 за період з 26.03.2022 до 24.04.2022 та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 30.01.2023 позивач звернулася до відповідача з заявами щодо проведення з нею повного розрахунку при звільненні, а саме з вимогами нарахувати та виплатити їй компенсацію за невикористані 10 діб додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 рік; частини додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та Дорученням НПУ від 05.05.2022 №2939/01/25-2022 за період з 26.03.2022 до 24.04.2022 та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Листами від 01.03.2023 №Д-280/42-05ЦА/03-2023, №Д-282/42-05ЦА/03-2023 та №Д-283/42-05ЦА/03-2023 позивачу було відмовлено у здійснені вказаних виплат. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.
Справі за цією позовною заявою присвоєно №160/7975/23 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
08.05.2023 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 02.12.2022 № 413 о/с майор поліції ОСОБА_1 старший інспектор з режиму секретності Дніпропетровського управління, була звільнена зі служби в поліції з 12 грудня 2022 року, з виплатою компенсації за 27 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, з установленим розміром премії за грудень - 45,779 %. 30.01.2023 позивач звернулася до відповідача з заявами щодо проведення з нею повного розрахунку при звільненні, а саме із вимогами нарахувати та виплатити їй компенсацію за невикористані 10 діб додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 рік; частини додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та Дорученням НПУ від 05.05.2022 №2939/01/25-2022 за період з 26.03.2022 до 24.04.2022 та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Листами від 01.03.2023 №Д-280/42-05ЦА/03-2023, №Д-282/42-05ЦА/03-2023 та №Д-283/42-05ЦА/03-2023 позивачу було відмовлено у здійсненні вказаних виплат з нормативно-правовим обгрунтуванням вказаних дій. Таким чином, відповідач зазначає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та Законами України, не спричинивши при цьому порушень прав позивача та норм чинного законодавства України.
22.05.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено позицію аналогічну тій, яка вказана у позовній заяві.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 02.12.2022 № 413 о/с «По особовому складу» відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4), старшого інспектора з режиму секретності Дніпропетровського управління, з 12 грудня 2022 року, з виплатою компенсації за 27 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, установивши розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 45,779 %. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби становить 23 роки 06 місяців 22 дні; трудовий стаж - 02 роки 09 місяців 28 днів; страховий стаж для призначення пенсії - 26 років 04 місяці 20 днів.
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 22.12.2022 № 426 «По особовому складу» визначено внести зміни до наказу Департаменту від 02.12.2022 № 413 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 та викласти його в новій редакції: «відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4), старшого інспектора з режиму секретності Дніпропетровського управління, із 12 грудня 2022 року, з виплатою компенсації за 27 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей 15 років за 2021 рік та 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за 2022 рік, установивши розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 45,779 %. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби становить 23 роки 06 місяців 22 дні; трудовий стаж - 02 роки 09 місяців 28 днів; страховий стаж для призначення пенсії - 26 років 04 місяці 20 днів.
30.01.2023 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з інформаційним запитом, в якому просила надати їй повну інформацію про нараховані і виплачені суми, належні їй при звільненні, розшифровуючи кожну складову.
30.01.2023 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою, в якій просила нарахувати і виплатити належну їй недоотриману компенсацію за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років, починаючи з 2015 року.
Листом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 01.03.2023 №Д-282/42-05ЦА/03-2023 було повідомлено, що позивачем не підтверджено не використання права на таку додаткову соціальну відпустку за кожен рік окремо - її чоловіком - ОСОБА_2 за 2015-2020 роки, тому правові підстави щодо нарахування та виплати компенсації за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 року до 2020 року, відсутні, з огляду на обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30.01.2023 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою, в якій просила виплатити їй одноразову грошову допомога при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби
Листом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 01.03.2023 №Д-280/42-05ЦА/03-2023 було повідомлено, що позивач проходила службу в поліції на посаді поліцейського, тому відсутні правові підстави для нарахування та виплати їй одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше, у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, відповідно до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
30.01.2023 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою, в якій просила нарахувати та виплатити належну їй недоотриману додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за 2022 рік.
Вважаючи протиправно ненарахованою та невиплаченою компенсацію за невикористані 10 діб додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 рік; частини додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та Дорученням НПУ від 05.05.2022 №2939/01/25-2022 за період з 26.03.2022 до 24.04.2022 та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон України №580-VIII) визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно з частиною 1 статті 59 вказаного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон України №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі статтею 4 Закону України №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону України №504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться у частині першій статті 83 КЗпП України.
Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону України №580-VIII).
Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону України №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що під час розгляду та вирішення конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закон № 504/96-ВР
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» та статті 182 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 КЗпП).
Суд установив, що ОСОБА_1 має двох дітей віком до 15 років - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 13.02.2015 та серії НОМЕР_3 від 21.08.2012, копії яких містяться в матеріалах справи.
Листом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 01.03.2023 №Д-282/42-05ЦА/03-2023 було, зокрема, зазначено, що до рапорту від 01.12.2022 позивачем долучено довідку УКЗ ГУНП в Дніпропетровській області від 01.12.2022 № 20/18-2591 «Щодо не використання чоловіком позивача відпустки згідно зі статтею 19 Закону України «Про відпустки» станом на 01.12.2022 за 2021 та 2022 роки». Ураховуючи той факт, що позивачем не підтверджено не використання права на таку додаткову соціальну відпустку за кожен рік окремо - її чоловіком - ОСОБА_2 за 2015-2020 роки, правові підстави щодо нарахування та виплати компенсації за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 року до 2020 року, відсутні.
Згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення рівних можливостей матері та батька у догляді за дитиною», який набрав чинності 09.05.2021, внесено зміни до ст. 19 Закону України «Про відпустки» - слова «Жінці, яка працює і має» замінено словами «Одному з батьків, які мають» та до ст. 182-1 Кодексу законів про працю України слова «Жінці, яка працює і має» замінено словами «Одному з батьків, який має».
Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача, що лише починаючи з 09.05.2021 у її чоловіка - ОСОБА_2 з`явилось право на таку додаткову соціальну відпустку, а тому вимоги відповідача про необхідність надання документів щодо не використання її чоловіком - ОСОБА_2 права на таку додаткову соціальну відпустку за кожен рік окремо за 2015-2020 роки, є неправмірними.
Також відповідачем не надано до суду доказів, що в період 2015-2020 роки ОСОБА_1 були використані частково чи в повному обсязі додаткові відпустки, як жінці, яка має двох або більше дітей віком до 15 років.
Відповідно до ч. 7 ст. 20 Закону України «Про відпустки» додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.
Згідно зі ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
У випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції мала право на виплату їй компенсації за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 рік.
Поряд з цим, суд відхиляє доводи позивача стосовно розрахунку конкретних сум виплат, які належить відповідачу виплатити на користь позивача, з огляду на те, що питання визначення розміру такої компенсації віднесено до компетенції відповідача, а суд не може перебирати на себе повноваження Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та втручатись в його дискреційні повноваження.
Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.
З урахуванням наведеного суд уважає, що для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Зазначений спосіб захисту порушеного права також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.05.2019 у зразковій справі № 620/4218/18.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачеві у нарахуванні і виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання її нарахувати та виплатити, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 102 Закону №580-VІІІ пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України №2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання (частина четверта статті 9 Закону України №2262-ХІІ).
Відповідно до абзаців першого та третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з абзацами п`ятим та сьомим пункту 10 Постанови №393 зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.
Абзацом восьмим пункту 10 Постанови №393 визначено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
За пунктом 9 розділу І «Загальні положення» Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260) при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
При прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно (пункт 15 розділу І «Загальні положення» Порядку №260).
Пунктом 23 розділу І «Загальні положення» Порядку №260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Відповідно до абзацу другого пункту 1 розділу VI Порядку №260 у разі звільнення із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.
Поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (пункт 2 розділу VI Порядку №260).
Отже, одноразова грошова допомога поліцейським, які звільнені зі служби за віком, за власним бажанням, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер. Право на її одержання пов`язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав.
Як вже зазначалось судом, наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 02.12.2022 № 413 о/с «По особовому складу» відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4), старшого інспектора з режиму секретності Дніпропетровського управління, із 12 грудня 2022 року, з виплатою компенсації за 27 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, установивши розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 45,779 %. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби становить 23 роки 06 місяців 22 дні; трудовий стаж - 02 роки 09 місяців 28 днів; страховий стаж для призначення пенсії - 26 років 04 місяці 20 днів.
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 22.12.2022 № 426 «По особовому складу» визначено внести зміни до наказу Департаменту від 02.12.2022 № 413 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 та викласти його в новій редакції: «відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_4), старшого інспектора з режиму секретності Дніпропетровського управління, із 12 грудня 2022 року, з виплатою компенсації за 27 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей 15 років за 2021 рік та 10 діб невикористаної додаткової відпустки з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за 2022 рік, установивши розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 45,779 %. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби становить 23 роки 06 місяців 22 дні; трудовий стаж - 02 роки 09 місяців 28 днів; страховий стаж для призначення пенсії - 26 років 04 місяці 20 днів.
Як видно з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, у зв`язку зі звільненням позивача зі служби в поліції за власним бажанням за наказом від 02.12.2022 № 413 о/с позивач, маючи вислугу 23 роки, відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» набув право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, виплативши ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 календарні роки служби, діяв правомірно та на підставі вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачеві у виплаті належної збільшеної додаткової винагороди поліцейським за період з 26.03.2022 до 24.04.2022 та зобов`язання її нарахувати та виплатити, суд зазначає таке.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня строком на 30 діб.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України затвердженого Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Згідно з пунктом 1 Постанови №168 (в редакції на час її прийняття 28.02.2022), на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» постановлено установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З метою врегулювання питань нарахування та виплати додаткової винагороди та збільшеної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за підписом Голови Національної поліції України І. Клименка розроблено Методичні рекомендації щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 23.03.2022 № 355-1/ВС.
23.03.2022 Головою Національної поліції України затверджено Порядок документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі поліцейських у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження проведення перебування поліцейських в районах проведення зазначених заходів, додаток до Методичних рекомендацій.
Відповідно до вказаного Порядку для документального підтвердження безпосередньої участі поліцейських Національної поліції України у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також для підтвердження перебування поліцейських в районах проведення зазначених заходів можуть використовуватися такі документи (підписані або затверджені керівником органу, підрозділу): наказ; доручення; стройова записка; список особового складу, який залучався до виконання завдань; рапорт, доповідна записка начальника органу, підрозділу Національної поліції України про участь кожного поліцейського (у тому числі з числа оперативно підпорядкованого складу) у виконанні завдань; розрахунок; книга нарядів.
Відповідно до п. 2 розділу І Методичних рекомендацій виплата винагороди здійснюється органом, установою за місцем постійного проходження служби поліцейського, де він призначений на штатну посаду на підставі наказів такого органу, установи. Видання наказу здійснюється щомісяця не пізніше 28 числа (до завершення воєнного стану).
Згідно з п. 3 розділу І Методичних рекомендацій розрахунковий місячний період для виплати винагород визначається з 24 лютого по 25 березня, а в подальшому з 26-го числа поточного місяця на наступні 30 днів періоду дії воєнного стану. У разі, якщо воєнний стан у розрахунковому місячному періоді визначений у меншій кількості календарних днів, ніж розрахунковий місячний період, то розмір винагород визначається шляхом ділення їхніх місячних розмірів на кількість календарних днів, коли був воєнний стан у розрахунковому місячному періоді.
Відповідно до п. 5 розділу І Методичних рекомендацій додаткова винагорода виплачується в межах асигнувань, передбачених в кошторисі органу, установи.
Згідно з п. 1 розділу II Методичних рекомендацій додаткова винагорода встановлюється пропорційно та виплачується поліцейським за календарний період проходження служби в розрахунковому місячному періоді з урахуванням умов щодо періодів, які не враховуються до періоду, за який може бути встановлена винагорода згідно з розділом IV цих Методичних рекомендацій.
Відповідно до п. 2 розділу II Методичних рекомендацій додаткова винагорода встановлюється, ураховуючи кількість календарних днів проходження служби, крім періодів, зазначених у пункті 1 розділу IV цих Методичних рекомендацій. Обрахунок додаткової винагороди проводиться шляхом ділення місячного розміру додаткової винагороди 30 000 на кількість календарних днів у розрахунковому місячному періоді дії воєнного стану та множення на кількість днів проходження служби за виключенням періодів, зазначених у п. 1 розділу IV.
Згідно з п. 3 розділу II Методичних рекомендацій для оформлення наказу про встановлення додаткової винагороди керівниками структурних підрозділів або відокремлених підрозділів органу (установи) поліції подаються списки поліцейських з пропорційно обрахованим розміром винагороди, що пропонується до встановлення.
Відповідно до п. 1 розділу IV Методичних рекомендацій додаткова винагорода не встановлюється поліцейським за період, зокрема, відсутності за місцем знаходження органу (підрозділу), закладу, установи з незаконних причин.
Відповідно до п.1 розділу ІІІ Методичних рекомендацій збільшена додаткова винагорода (до 70 000 грн додатково до додаткової винагороди) установлюється та виплачується поліцейським, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі дії (заходів) за фактичний час виконання ними цих службових обов`язків.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Методичних рекомендацій збільшена додаткова винагорода виплачується пропорційно часу участі в діях (заходах) у розрахунковому місячному періоді здійснення дій (заходів) під час воєнного стану, що обраховується за час фактичної участі в діях (заходах).
Перелік дій (заходів) з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної, до забезпечення яких можуть залучатися поліцейські, визначений в додатку 2 до цих Методичних рекомендацій.
Обрахунок персонального розміру збільшеної додаткової винагороди кожного поліцейського проводиться шляхом ділення розрахункового місячного розміру збільшеної додаткової винагороди (з урахуванням пункту 3 розділу І) на кількість календарних днів у розрахунковому місячному періоді дії воєнного стану та множення на кількість днів безпосередньої участі в бойових діях (заходах) і на коригувальний коефіцієнт. У разі залучення до служби на добу, розрахунок добового часу зараховується як два календарних дні, у якому доба почалася та закінчилася.
Розміри коригувальних коефіцієнтів до розрахунку включаються згідно з додатком 2 до цих Методичних рекомендацій.
Час безпосередньої участі в бойових діях (заходах) може бути включений лише в разі здійснення дій (заходів) у районах ведення бойових дій, що затверджені відповідним наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.
Згідно з п.3 розділу ІІІ Методичних рекомендацій підтвердженням здійснення дій (заходів) є список поліцейських з обрахованим у зазначений спосіб розміром винагороди, що пропонується до виплати (додаток 3), який в подальшому є додатком до наказу.
Суд також звертає увагу на те, що положення п. 1 Постанови № 168 не передбачено фіксованого розміру виплат додаткової винагороди, в тому числі збільшеної, та її встановлення є правом, а не обов`язком керівника органу поліції.
У цьому списку ОСОБА_1 відсутня як поліцейська, що заслуговує на збільшену додаткову винагороду.
У зв`язку з цим, наказ про виплату позивачеві збільшеної додаткової винагороди (додатково до 70 000 грн) за період з 26.03.2022 до 24.04.2022 відповідачем не видавався та така винагорода не нараховувалася і не виплачувалася.
Також суд наголошує на тому, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов, а саме, на період дії воєнного стану пропорційно часу участі у відповідних заходах.
Водночас, суд зауважує, що саме наказ командира (начальника) позивача у розумінні пункту 1 постанови КМУ № 168 є підставою для здійснення виплати додаткової винагороди. Неприйняття такого наказу унеможливлює проведення спірних виплат.
Враховуючи правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 збільшеної додаткової винагороди, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу передбачену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 збільшену додаткову винагороду за період з 26.03.2022 до 24.04.2022, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, позовні вимоги у цій справі підлягають частковому задоволенню.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).
З огляду на положення вказаної статті та часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню витрати з олати судового збору у розмірі 357,87 грн
За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.
Водночас, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України, якою передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Аналогічний висновок зроблено у п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, в якому вказано, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо. Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №810/2760/17.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції..
При цьому, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Окрім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, висловленою у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16.
Так, на підтвердження вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги №07/01-2023 від 16.01.2023, укладений між адвокатом Радонським Максимом Геннадійовичем та клієнтом ОСОБА_1 , додаток №1 до договору про надання правової допомоги №07/01-2023 від 16.01.2023, акт прийому-передачі виконаних робіт №2 від 30 травня 2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5096 від 16.04.2021 та ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1202497.
Відповідно до додатку №1 до договору про надання правової допомоги №07/01-2023 від 16.01.2023, сторони договору дійшли згоди щодо вартості послуг за надання правової допомоги адвокатом і порядку оплати наданої адвокатом правової допомоги у вигляді: усних та письмових консультації та роз`яснення з правових питань; наданні усних та письмових довідок щодо законодавства; складання договорів та надання їм правової оцінки; складання процесуальних документів; здійснення захисту та представництво клієнта на всіх стадіях кримінального провадження, в тому числі в органах досудового розслідування та судах всіх інстанцій, а також в цивільних, адміністративних та господарських справах та у справах про адміністративні правопорушення; приймання участі в судових засіданнях всіх інстанцій; надання запитів та отримання документів або їх копій від підприємств, установ, організацій; узагальнення, систематизація судових та інших справ, результатів розгляду) претензій, практики укладання та виконання договорів, винесення клієнта пропозицій щодо усунення виявлених недоліків. Надання іншої правової допомоги передбаченої законодавством згідно п.2 цього договору.
Вартість послуг з надання клієнту правової допомоги адвокатом складає 100 000 (сто тисяч ) грн 00 коп., що включає в себе всі дії передбачені п.2 цього договору, в інтересах, в судах усіх інстанцій, передбачених Законом України «Про судоустрій та статус суддів» в тому числі, місцевих, місцевих адміністративних, апеляційних, апеляційних адміністративних судах України, суді касаційної інстанції, органах державної виконавчої служби з питань пов`язаних з виконанням судових рішень та інших рішень та у будь-яких інших органах, в тому числі в центральних та місцевих органах виконавчої влади, в органах місцевого самоврядування, їх структурних підрозділах, в правоохоронних органах (органах внутрішніх справ прокуратури, СБУ) в державній прикордонній службі України, ДСІЗО №4 тощо.
Клієнт передає адвокату винагороду за надання правової допомоги у розмірі 100000 (сто тисяч) грн 00 коп. в якості передплати.
Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт №2 від 30 травня 2023 року, адвокат: Радонський Максим Геннадійович, свідоцтво № 5096 з однієї сторони надав, а клієнт: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншої сторони прийняла наступний перелік робіт за договором № 07/01-2023 від 16.01.2023:
- консультації та роз`яснення з правових питань - 2500,00 грн;
- складання заяв, інформаційних запитів, скарг та інших документів правового характеру - 2500,00 грн;
- підготовка позовної заяви про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - 5000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 КАС України).
Зважаючи на викладене, а також часткове задоволення позовних вимог, оцінивши обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 2500,00 грн.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті компенсації за 10 діб невикористаної додаткової відпустки одному з батьків, які мають двох та більше дітей віком до 15 років за період з 2015 по 2020 роки.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ).

Суддя Н.В. Кучугурна