Справа № 600/9/23-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Чернівці Справа № 600/9/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову відділу Державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 341384 від 29.11.2022 до ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що на умовах договору ним було передано ОСОБА_2 з 01.09.2022 у користування транспортний засіб.

Оскільки позивач не користувався транспортним засобом у період з 01.09.2022 по 20.12.2022, вважає, що він не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", та відповідно, не несе відповідальність передбачену абз. 3 ч. 1 ст. 60 цього Закону.

Позивач також вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки прийнята без встановлення належного суб`єкта відповідальності, що суперечить принципу індивідуалізації юридичної визначеності та принципу презумпції невинуватості.

Крім того, позивач зазначав, що у порушення вимог Порядку № 1567 його не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило його подати відповідні докази.

На підставі викладеного, позивач просив позов задовольнити у повному обсязі.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - відповідач) подала до суду відзив, в якому заперечувала проти позову. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що в ході перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт працівниками Укртрансбезпеки встановлено здійснення перевезення вантажу перевізником без забезпечення водія транспортного засобу оформленим протоколом перевірки та адаптації тахографа.

Враховуючи наведене, на думку відповідача, застосовуючи до позивача адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт він діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбачених чинним законодавством.

Ухвалою суду від 13.02.2023 постановлено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 27.03.2023, за клопотанням відповідача, постановлено провести розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю сторін.

У вступному слові представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в поданих до суду заявах по суті. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у вступному слові проти позовних вимог заперечував, наполягав на відсутності підстав для задоволення позову.

Під час розгляду справи по суті допитано як свідка ОСОБА_2 , з питань, які стосуються предмету спору.

Після з`ясування обставин справи, сторонами подано до суду заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи положення ст. 194 КАС України, суд вважає, що не має перешкод для розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши вступне слово, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

На підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 31.10.2022 № 013065, 31.10.2022 на автомобільній дорозі Н-10-117+600 км Стрий - Чернівці уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки Mercedes-Benz, Sprinter 616 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачу, за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 324930 від 31.10.2022.

Під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу Mercedes-Benz, Sprinter 616 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачу, встановлено порушення з перевезення вантажу, зокрема: перевезення вантажу проводилося водієм ОСОБА_2 за відсутності на момент перевірки протокола перевірки та адаптації тахографа, договору обов`язково особистого страхування водія, відповідальність, за які передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

В акті також зафіксовано, що водій транспортного засобу ОСОБА_2 з актом ознайомився та надав письмові пояснення, в яких зазначив, що з викладеними в акті обставинами не погоджується, автомобіль в підприємницькій дільності на використовується, копію акта не отримав.

Листом від 16.11.2022 № 41456/40-1/24-22 Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 29.11.2022.

Доказів надіслання (вручення) вказаного листа позивачу, відповідач до суду не надав, причини неможливості їх подання суд не повідомив.

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, на підставі акту № 324930 від 31.10.2022, начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті 29.11.2022 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 341384, якою за допущені порушення вимог ст. 34, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за які передбачені абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", з позивача стягнуто штраф у розмірі 17000,00 грн.

Вказану постанову позивач отримав 19.12.2022, про що ним зазначено у позові.

Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Закон № 2344-III регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

За приписами ч. 3 ст. 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення № 103).

Згідно ст. 2 Закону № 2344-III законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ст. 18 Закону № 2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Згідно ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу положень вказаної статті випливає, що вказаний вище перелік документів згідно ст. 48 Закону № 2344-III не є вичерпним.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

У відповідності до визначення наведеного у п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

Відповідно до ст. 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, поняття "власник транспортного засобу" та "автомобільний перевізник" не є тотожними.

Таким чином, відповідальності за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього, у відповідності до Правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію автомобіля серія НОМЕР_2 , власником автомобіля марки Mercedes-Benz, Sprinter 616 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .

Отже, позивач є власником автомобіля марки Mercedes-Benz, Sprinter 616 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , рейдова перевірка якого проводилася 31.10.2022 співробітниками Укртрансбезпеки.

Матеріали справи свідчать про те, що 31.10.2022 перевезення вантажу здійснювалося водієм ОСОБА_2 транспортним засобом Mercedes-Benz, Sprinter 616 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі: видаткових накладних № ТК0000255 від 31.10.2022, № ТК 0000257 від 31.10.2023, № ТК 10000263 від 31.10.2022; коментар до завантаження; поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому страхувальником зазначено ОСОБА_1 .

Наведена обставина також підтверджується актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 324930 від 31.10.2022, та не заперечувалося учасниками справи під час розгляду справи по суті.

Із змісту акту № 324930 від 31.11.2022 видно, що під час проведення перевірки водій ОСОБА_2 пред`явив співробітниками Укртрансбезпеки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , посвідчення водія НОМЕР_3 від 10.12.2019, видане ТСЦ № 7343.

Таким чином, в акті перевірки не фігурує позивач ОСОБА_1 як перевізник вантажу.

Розглядом справи по суті також встановлено, що у видаткових накладних № ТК0000255 від 31.10.2022, № ТК 0000257 від 31.10.2023, № ТК 10000263 від 31.10.2022, виданих ПП ОСОБА_3 , зазначено покупців ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Отже, перевезення вантажу автомобілем Mercedes-Benz, Sprinter 616 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу, проводилося ОСОБА_2 на замовлення інших осіб.

У позовній заяві позивач стверджував, що на умовах договору ним було передано ОСОБА_2 з 01.09.2022 у користування транспортний засіб, 31.10.2022 він не був учасником дорожнього руху та не здійснював перевезення вантажу.

На підтвердження наведених обставин позивач надав до суду договір позички транспортного засобу від 01.09.2022, акти прийому передачі до договору позички транспортного засобу від 01.09.2022 та від 20.12.2022.

Дослідженням договору позички транспортного засобу від 01.09.2022, актів прийому передачі до договору позички транспортного засобу від 01.09.2022 та від 20.12.2022 встановлено, що на умовах вказаного договору позивач передав у тимчасове безоплатне користування ОСОБА_2 автомобіль Mercedes-Benz, Sprinter 616 CDI, номерний знак НОМЕР_1 з 01.09.2022 по 20.12.2022.

Наведені обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_2 .

Суд погоджується з твердженням відповідача, що вказаний договір позички не відповідає вимогам ст. 828 Цивільного кодексу України, оскільки не посвідчений нотаріально, однак вказана обставина, на думку суду, не свідчить про те, що позивач є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

Під час розгляду справи по суті, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не спростував наведені позивачем обставини, а також не надав докази на підтвердження протилежного.

Не надано відповідачем до суду будь-яких доказів на підтвердження перебування позивача в трудових відносинах з водієм ОСОБА_2 .

Водночас, в матеріалах справи міститься довідка надана позивачем від 20.12.2022 та податкова декларація платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного стану в Україні на 10 місяців 2022 року, із змісту яких видно, що ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з позивачем у 2022 році; під час здійснення господарської діяльності позивач найману працю працівників у 2022 році не використовував.

Згідно показань свідка ОСОБА_2 , останній не перебував у трудових відносинах з позивачем, а 31.10.2022 для власних потреб здійснював перевезення товару автомобілем, який належить позивачу.

Суд також звертає увагу, що під час розгляду справи по суті відповідач жодним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами причетність позивача до вантажних перевезень та порушення законодавства про автомобільний транспорт, які зафіксовані в акті № 324930 від 31.10.2022.

Враховуючи, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до автомобільних перевізників, а позивач на момент проведення перевірки не був автомобільним перевізником в розумінні вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", суд доходить висновку, що в межах спірних правовідносинах позивач не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, як наслідок, підстави застосування до нього адміністративно-господарського штрафу відсутні.

Суд також погоджується з доводами позивача щодо порушення відповідачем процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки останній не надав до суду доказів в підтвердження виконання вимог Порядку № 1567, в тому числі підтвердження повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, що позбавило позивача права бути присутнім під час розгляду справи та подавати відповідні докази, висловлювати заперечення.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Зважаючи на наведені вище норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач необгрунтовано стягнув з позивача штраф, тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягають скасуванню.

Доводи відповідача суд відхиляє, оскільки вони не спростовують протиправність оскаржуваної постанови.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті, яка є єдиним органом виконавчої влади, який уповноважений на реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 341384 від 29.11.2022.

3. Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Перемоги, 14, м. Київ, );

відповідач - Відділ державного нагляду (контролю) у Чернівецькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Чернівецька, 1Г, с. Магала, Чернівецький район, Чернівецька область).

Суддя В.К. Левицький