Справа № 440/4843/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 р.Справа № 440/4843/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2023, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 01.09.23 по справі № 440/4843/23

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської обласної прокуратури

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської обласної прокуратури, в якій просила:

-визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно;

-стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно, з відрахуванням податків та зборів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно.

Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно у розмірі 12553,38 грн (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три гривні тридцять вісім копійок) з відрахуванням податків та зборів.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права, просить змінити рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2023 в мотивувальній та резолютивній частині щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 03.09.2021 по 14.04.2023 включно, здійснивши розрахунок суми відповідно до правил Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100, який складає 111 348,93 грн., з проведенням відповідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Також, Полтавська обласна прокуратура, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, у якій просить останнє скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року у справі № 440/1398/21 вирішено позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково. Визнати протиправним та скасувати наказ Полтавської обласної прокуратури від 25.01.2021 №18к. Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 26.01.2021. Стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.01.2021 по 02.09.2021 у сумі 42139,57 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 26.01.2021 та в частині стягнення з Полтавської обласної прокуратури середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позову відмовити /а.с. 22-32/.

01.12.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 по справі № 440/1398/21 повернуто скаржнику з підстав несплати судового збору /а.с. 33-34/.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.03.2023 у справі № 440/1398/21 ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року залишено без змін /а.с. 35-40/.

Наказом Полтавської обласної прокуратури від 12.04.2023 № 125к скасовано наказ від 25.01.2021 № 18к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 25.01.2021, та поновлено останню на посаді прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області з 26.01.2021 /а.с. 15/.

Вважаючи свої права порушеними невиплатою середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 03.09.2021 по 11.04.2023 включно, позивач звернулась до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За загальним правилом в питаннях регулювання публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (частина п`ята статті 235 КЗпП України).

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз вищевикладених норм законодавства вказує, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період (вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 821/1678/16, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються при вирішенні цієї справи).

Враховуючи те, що відповідачем допущено затримку виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді, у відповідача виник обов`язок щодо виплатити середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. За таких обставин, є обґрунтованими вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за вимушений прогул з 03.09.2021 по 11.04.2023 за час затримки виконання рішення суду про поновлення її на посаді.

Щодо визначення належного розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Відповідний обов`язок виникає у роботодавця провести повний розрахунок із працівником, який поновлений на роботі, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення, а саме за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що подібний механізм відшкодування, передбачено ст. 236 КЗпП України, що спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Враховуючи відповідну подібність правового регулювання, судова колегія погоджується з судом першої інстанції про застосування судової практики, якою оцінювались положення статті 117 КЗпП, до правовідносин, що регулюються відповідно до статті 236 КЗпП України.

Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку у постанові від 26.06.2019 року провадження № 14-623цс18 у справі № 761/958415-ц, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1) Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2) Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3) Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4) Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З аналізу наведених вище норм вбачається, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Слід врахувати також висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).

У постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Застосовуючи описаний підхід Великої Палати Верховного Суду для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні (https://bank.gov.ua/files/Procentlastb_KR.xls) можна розрахувати як розмір сум, які позивачка, недоотримавши належні їй кошти в сумі 42139,57 грн. від відповідача, могла би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. Відповідно до способу розрахунку розміру майнових втрат позивачки на підставі припущення про необхідність взяття нею кредиту внаслідок затримки виплати працівнику належних йому сум, цей розмір можна обчислити як добуток суми несвоєчасно виплачених коштів на середньозважену вартість (у % річних) кредитів у національній валюті для фізичних осіб за даними НБУ (на день взяття кредиту) за відповідний період затримки.

Колегія суддів зазначає, що із врахуванням вищевикладеного, оцінка розміру майнових втрат позивача, виходячи з вищенаведеного становить 12553,38 грн. Зокрема:

2021 рік:

- у вересні 2021 року (за 28 днів, враховуючи межі заявлених позовних вимог) середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (13,2% річних/365 днів року) х 28 днів = 1,01% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,01% = 425,61 грн;

- у жовтні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (13,5% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,15% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,15% = 484,61 грн;

- у листопаді 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (13,3% річних/365 днів року) х 30 днів = 1,09% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,09% = 459,32 грн;

- у грудні 2021 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (14,3% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,21% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,21% = 509,89 грн.

2022 рік:

- у січні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (14,5% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,33% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,33% = 560,46 грн;

- у лютому 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (15,7% річних/365 днів року) х 28 днів = 1,20% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,20% = 505,67 грн;

- у березні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (15,3% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,30% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,30% = 547,81 грн;

- у квітні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (16,2% річних/365 днів року) х 30 днів = 1,33% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,33% = 560,46 грн;

- у травні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (15,4% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,31% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,31% = 552,03 грн;

- у червні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (18,9% річних/365 днів року) х 30 днів = 1,55% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,55% = 653,16 грн;

- у липні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (18,2% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,55% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,55% = 653,16 грн;

- у серпні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (20,3% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,72% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,72% = 724,80 грн;

- у вересні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (21,7% річних/365 днів року) х 30 днів = 1,78% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,78% = 750,08 грн;

- у жовтні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (22,4% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,90% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,90% = 800,65 грн;

- у листопаді 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (22,7% річних/365 днів року) х 30 днів = 1,86% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,86% = 783,80 грн;

- у грудні 2022 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (22,0% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,87% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,87% = 788,01 грн.

2023 рік:

- у січні 2023 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (21,9% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,86% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,86% = 783,80 грн;

- у лютому 2023 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (23,0% річних/365 днів року) х 28 днів = 2,15% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 2,15% = 906,00 грн;

- у березні 2023 року середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (22,9% річних/365 днів року) х 31 днів = 1,94% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 1,94% = 817,51 грн;

- у квітні 2023 року (за 11 днів, враховуючи межі заявлених позовних вимог) середньозважена процентна ставка за кредитом в річному обчисленні (22,6% річних/365 днів року) х 11 днів = 0,68% ставка за кредитом за дні недоплати в цьому місяці, обчислено за формулою: 42139,57 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно рішення суду від 02.09.2021 у справі №440/1398/21) х 0,68% = 286,55 грн.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову шляхом стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов`язаного з невиконанням судового рішення в розмірі 12 553,38 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при встановленні факту затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, середній заробіток працівнику підлягає виплаті незалежно від причин такої затримки.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2023 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Полтавської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2023 по справі № 440/4843/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 13.11.2023 року