Справа № 200/6130/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

15 листопада 2023 року Справа №200/6130/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3)

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, з обмеження виплати максимального розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 р. на суму індексації нарахованої згідно постанови КМУ №118 від 16.02.2022 р. Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році та з 01.03.2023 р. на суму індексації нарахованої згідно постанови КМУ №168 від 24.02.2023 р. Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру з 01.03.2022 р. на суму індексації нарахованої згідно постанови КМУ №118 від 16.02.2022 р. Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році та з 01.03.2023 р. на суму індексації нарахованої згідно постанови КМУ №168 від 24.02.2023 р. Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році починаючи з 01.03.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.

01 листопада 2023 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

Приймаючи означену ухвалу суд виходив з того, що в контексті спірних правовідносин позивач про невиплату індексації пенсійних виплат через обмеження максимального розміру пенсії мав дізнатись в квітні 2022 року за Постановою КМУ №118 від 16.02.2022 р. Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році та в квітні 2023 року за Постановою КМУ №168 від 24.02.2023 р. Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році відповідно, при отриманні пенсії.

13 листопада 2023 року від позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої позивача зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.03.2023 р., яке залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2023 р. та набрало законної сили з цієї дати, у справі № 200/977/23 за його позовом до відповідача зобов`язано останнього здійснити виплату позивачу пенсії перерахованої у розмірі 90% сум грошового забезпечення без обмеження максимального розміру починаючи з 01.12.2019 з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач вказує на те, що до дати набрання законної сили цього рішення державою в особі зазначеного органу Пенсійного фонду України йому виплачувалась пенсія, яка була обмежена максимальним розміром, а відповідно і виплати сум індексацій не здійснювались.

З дати вступу в законну силу судового рішення йому стало відомо про протиправність дій цього органу Пенсійного фонду України, а відтак і про його право на отримання пенсії без її обмеження максимальним розміром, тобто і сум індексацій у тому числі тих, які підлягали виплаті з 01.03.2019 р.

Проаналізувавши означені доводи клопотання позивача, а також позовні вимоги заявлені позивачем у справі №200/977/23 суд встановив наступне.

Доводи заяви про поновлення строку звернення до суду з позовної заявою підтверджують, що позивачу було достеменно відомо про обмеження його пенсії максимальним розміром під час звернення до суду з адміністративним позовом у справі № 200/977/23 01.03.2023 року (дата надіслання поштового відправлення позовної заяви, зазначена на конверті).

В адміністративній справі № 200/977/23 позивачем було заявлено позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку та обмеження пенсії за вислугу років максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, з 01.12.2019 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплачувати пенсію (з урахуванням виплачених сум) у розмірі 90% грошового забезпечення відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», без обмеження максимальним розміром.

Позовні вимоги рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.03.2023 року у справі № 200/977/23 задоволено в повному обсязі.

При цьому щодо вимоги здійснити перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром, суд в означеному рішенні зазначив, що «обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011 р. Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII. При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому, суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI, оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019 р., що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду від 11.07.2022 у справі 620/613/21».

Ураховуючи викладене, у справі № 200/977/23 рішенням суду відповідача зобов`язано з 01.12.2019 року виплачувати пенсію позивачу без обмеження її максимального розміру з урахуванням раніше проведених виплат.

Судом зі змісту резолютивної частини рішення у справі № 200/977/23 встановлено, що вказане рішення суду не містить строкового обмеження періоду перерахунку та виплати пенсії позивачу без обмеження розміру, а отже рішення суду підлягає застосуванню до спірних правовідносин з моменту їх виникнення до ухвалення рішення у справі, а також після ухвалення судового рішення - до зміни фактичних обставин спірних правовідносин або до зміни законодавства, яким вони врегульовані.

Отже, розмір пенсії позивача з 01.12.2019 року по теперішній час обмеженню не підлягає.

При цьому, скасування обмеження максимально розміру пенсії позивача має безвідносний характер стосовно всіх складових пенсійної виплати, яка включає в себе, у тому числі, індексацію пенсії за 2022 та 2023 роки.

Водночас, заявлені позивачем періоди перерахунку пенсії без обмеження її максимального розміру відносно індексації грошового забезпечення повністю перетинаються з періодом перерахунку пенсії без застосування обмеження її максимальним розміром, що був предметом розгляду у справі № 200/977/23.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Приписи ч.ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу (ч. 8 ст. 382 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Комплексний аналіз вказаних норм дає суду підстави для висновку, що приписами ст.ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Тобто, у випадку невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України.

Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15 та постанові Верховного суду по справі № 440/1810/19 від 21 грудня 2020 року.

Дослідивши обставини справи, суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги фактично задоволені рішенням суду у справі № 200/977/23.

Оскільки позивач підтверджує, що спірна індексація його пенсії за 2022 та 2023 роки проведена, але не виплачувалась через обмеження пенсії максимальним розміром, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет, період і з тих самих підстав, проте щодо окремої складової пенсійної виплати.

Наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст. 382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки ://court.gov.ua/).

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко