Справа № 420/18727/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/18727/23
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Дата і місце ухвалення 25.09.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 р. у справі №420/18727/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки;

- зобов`язати Територіальне управління державного бюро розслідувань розташоване у м. Миколаєві провести розрахунок і виплату грошової компенсації за невикористану щорічно оплачувану відпустку за період служби з 19.03.2021р по 31.12.2022р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що для осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань чинне законодавство передбачає виплату компенсації включно за відпустку, яка не використана в році звільнення. Враховуючи, що позивача звільнено зі служби в органах Державного бюро розслідувань у 2023р., ТУ ДБР у м. Миколаєві не зобов`язано виплачувати йому грошову компенсацію за невикористані ним щорічні та додаткові відпуски за 2021, 2022 роки.

Також, апелянт зазначив, що суд першої інстанції невірно визначив кількість днів невикористаної позивачем щорічної основної оплачуваної відпустки у 2021 р.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві.

Наказом ТУ ДБР у м. Миколаєві №18-ос/дск від 18.02.2023р. позивача звільнено зі служби у Державному бюро розслідувань за п. 2 ч. 3 ст. 13, ч. 5 ст. 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» (за угодою сторін).

20.04.2023р. ОСОБА_1 направив на адресу ТУ ДБР у м. Миколаєві заяву про виплату грошової компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки за період служби з 19.03.2021р. по 31.12.2022 р., проте відповідь за результатами її розгляду так і не отримав.

На думку позивача дії ТУ ДБР у м. Миколаєві щодо невиплати йому грошової компенсації за невикористані щорічні оплачувані відпустки за період служби з 19.03.2021р. по 31.12.2022 р. є протиправними, що стало підставою його звернення до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав право позивача на отримання грошової компенсації за невикористані щорічні та додаткові оплачувані відпустки за період служби в Державному бюро розслідувань з 19.03.2021р. по 31.12.2022 р., у зв`язку з чим зобов`язав відповідача провести відповідний розрахунок та виплату належної позивачу компенсації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо права позивача на отримання грошової компенсації за невикористані щорічні, додаткові оплачувані відпустки за період служби з 19.03.2021р. по 31.12.2022 р., проте не погоджується з визначеною судом у мотивувальній частині судового рішення кількістю днів невикористаної позивачем у 2021р. основної оплачуваної відпустки, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону №794-VIII держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 20 Закону № 794-VIII умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці державних службовців Державного бюро розслідувань повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням специфіки, інтенсивності та особливого характеру роботи, забезпечувати добір до Державного бюро розслідувань висококваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності, компенсувати фізичні та інтелектуальні затрати працівників.

На осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

На підставі встановленого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Закон № 794-VIII не визначає умови надання, тривалість та порядок виплати компенсації у разі невикористання днів щорічних основних та додаткових відпусток особами рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, а натомість передбачає, що такі особи користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Отже, до правовідносин, пов`язаних з соціальним захистом осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, застосуванню підлягають відповідні норми Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріпленоКонституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені устатті 92 Закону № 580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятоїстатті 93 Закону № 580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, судова колегія доходить висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьоїстатті 124 Конституції України(справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП Україниі Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першоїстатті 24 Закону № 504/96-ВРі частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, ухвалюючи 19 січня 2021 року постанову в справі № 160/10875/19.

Відтак, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання відповідача про те, що як стосовно поліцейських, так і стосовно осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які користуються соціальними гарантіями, передбаченими для поліцейських, законодавство передбачає можливість виплати компенсації за невикористану виключно у році звільнення відпустку.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що зі змісту довідки ТУ ДБР у м. Миколаєві №12-37/79 від 02.08.2023р. вбачається, що у 2021р. позивач мав право на 23 календарні дні основної оплачуваної відпустки, та 8 календарних дні додаткової оплачуваної відпустки, з яких 14 календарних днів основної оплачуваної відпустки використав. У 2022р. позивач мав право на 30 календарних днів основної оплачуваної відпустки, та 11 календарних днів додатково оплачуваної відпустки, які не використав.

Отже, при звільненні зі служби в ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористані у 2021-2022 роки 39 календарних дні основної оплачуваної відпустки та 19 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки, загалом 58 календарних днів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо права позивача на отримання грошової компенсації за невикористані щорічні основні та додаткові оплачувані відпустки за період служби в ТУ ДБР у м. Миколаєві з 19.03.2021р. по 31.12.2022 р., проте із помилковим зазначенням кількості дні невикористаних позивачем у 2021р. основної оплачуваної відпустки, замість 9 календарних днів помилково зазначив 23 календарні дні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частина 4 цієї статті Кодексу встановлює, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом зміни його мотивувальної частини щодо кількості невикористаних позивачем у 2021р. днів основної оплачуваної відпустки.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 р. у справі №420/18727/23 колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 р. у справі №420/18727/23 змінити, виклавши його мотивувальну частину щодо кількості невикористаних позивачем у 2021р. днів основної оплачуваної відпустки в редакції даної постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 р. у справі №420/18727/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук А.Г. Федусик