Справа № 420/30351/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 листопада 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Дубровна В.А., перевіривши виконання вимог статей 160, 161 КАС України за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, про визнання протиправним та скасування наказів,

встановила:

До суду з позовом звернувся адвокат Губська Христина Юріївна, діюча в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (далі відповідач ГУ ДСНС України в Одеській області), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС України в Одеській області № 494 від 21.09.2021 «Про преміювання» в частині встановлення ОСОБА_1 премії за серпень 2021 року у розмірі 10 % посадового окладу.

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС України в Одеській області № 542 від 12.10.2021 «Про преміювання» в частині встановлення ОСОБА_1 премії за вересень 202І року у розмірі 10 % посадового окладу.

- визвати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС України в Одеській області № 609 від 09.11.2021 «Про преміюванню в частині встановлення ОСОБА_1 премії за жовтень 2021 року у розмірі 10 % посадового окладу.

- визвати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС України в Одеській області № 673 від 08.12.2021 « Про преміювання » в частині встановлення ОСОБА_1 премії за листопад 2021 року у розмірі 10 % посадового окладу.

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС України в Одеській області №676 від 18.09.2023 «Про преміювання полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1

- стягнути з Головного управління ДСНС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 премію за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2021 року у розмірі 110% посадового окладу, встановленого станом на 17 червня 2021 року.

Відповідно до ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними), чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху.

Ознайомившись з адміністративним позовом та доданими до нього документами, суддя вказує про таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

При цьому, за положеннями частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Оскільки предметом оскарження у даній справі є накази відповідача в частині встановлення позивачу премії у розмірі 10 % посадового окладу, то з огляду на предмет спору та, враховуючи приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, строк звернення до суду з цим позовом обчислюється у місячний строк.

Щодо доводу позивача про застосування до спірних правовідносин 3-місячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, з огляду на те, що позові вимоги стосуються заробітної плати (в даному випадку премії), то суддя вказує про таке.

Згідно частин 1 та 2 ст.233 КЗпП України (у редакції чинній з 19.07.2022 р.) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до змісту позовних вимог, основною вимогою у контексті спірних правовідносин є скасування наказів щодо преміювання позивача.

Що ж стосується стягнення недоотриманої премії за оскаржуваними наказами, то такі вимоги у цьому спорі є похідними, позаяк, як вже зазначалося, він стосується оскарження наказів про преміювання, що є першочерговим у контексті спірних правовідносин. Отже, вказаний спір є публічно-правовим спором з приводу проходження публічної служби.

Таким чином, безпідставним є твердження позивача, що розглядуваний спір є, насамперед, спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин належить застосувати положення частини другої статті 233 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом оскарження у даній справі є накази відповідача про преміювання позивача, датовані 21.09.2021 р., 12.10.2021 р, 09.11.2021 р., 08.12.2021 р., 18.09.2023 р., а позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку 02.11.2023 року, то місячний строк звернення до суду є пропущеним.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Позивачем разом з позовом надано заяву про поновлення пропущеного строку, в якій вказує, що про наявність оскаржуваних наказів він дізнався лише 16.05.2023 року під час судового розгляду справи № 420/22855/21. Зважаючи на апеляційне та касаційне оскарження у справі № 420/22855/21, позивач раніше не міг звернутись до суду за оскарженням зазначених наказів, адже у випадку задоволення апеляційної або касаційної скарги позивача у зазначеній справі, потреба у їх оскарженні була б відсутня.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з урахуванням вказаних доводів позивача, суддя вказує про таке.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Згідно сталої та послідовної судовою практикою підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність тих обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами, тобто які об`єктивно та істотно перешкоджали б зверненню до суду та не залежали б від волевиявлення особи.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №640/18439/19 та від 19 січня 2021 року у справі №440/4686/1, вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від порядку отримання наказів, а вирішується з огляду на факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права.

Позивач, будучи обізнаним про існування оскаржуваних наказів одразу після отримання премій за серпень-листопад 2021 р., а також за вересень 2023 року у розмірі 10 % посадового окладу мав право подати до суду позов.

Враховуючи, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з позовом не підтверджують об`єктивну неможливість чи ускладнення для позивача звернутись до суду у місячний строк з моменту коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, суд дійшов висновку про те, що строк звернення до суду пропущений з причин, які виникли з волі позивача, а, отже, не є поважними.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Частиною 1 ст. 123 КАС України передбачено, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Крім того, відповідно до частини 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Проте, матеріали позовної заяви не містять доказів сплати судового збору.

При цьому, позивач вказує, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України " Про судовий збір ".

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України " Про судовий збір " від 08.07.2011 року № 3674-VI ( далі - Закон №3674-VI).

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі ( пункт 1 частини 1 ст. 5 цього Закону).

Як зазначалось вище, основною вимогою у контексті спірних правовідносин є скасування наказів щодо преміювання позивача, а стягнення недоотриманої премії за оскаржуваними наказами є похідною вимогою, а тому вказаний спір не стосується стягнення заробітної плати, як це помилково вказує позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено, що в 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2023 року становить 2684,00 гривні.

Таким чином, за подання позову фізичною особою до адміністративного суду позову, який містить кілька вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу в розмірі 1073,60 грн., а за вимоги майнового характеру у розмірі, обчисленому у відсотковому відношенні до ціни таких вимог.

Враховуючи, що відповідно до вище перелічених позовних вимог позивачем пред`явлено п`ять вимог немайнового характеру, тому сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання даного позову складає 5368,00 грн. ( 5* 1073,60)

Таким чином, вищевказані обставини є недоліками позовної заяви та створюють перешкоди для вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 статті 169 КАС України встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на викладене, позовна заява відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України підлягає залишенню без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.160, 161,ч. 1 ст. 169 КАС України, -

ухвалила:

Позовну заяву залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, а саме, надати

- заяву про поновлення строку звернення до суду із обов`язковим зазначенням обставин та причин, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів, або докази дотримання строку звернення до суду з даним позовом.

- платіжний документ про сплату судового збору в сумі 5 368,00 грн. або документ, який підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Копію цієї ухвали надіслати позивачу.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.А. Дубровна