Справа № 335/10219/23
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Анісімової А.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників процесу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника Вакуленко Дмитра Олександровича до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, старшого інспектора з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Пєтухова Юрія Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року адвокат Вакуленко Д.О. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що 10.10.2023 року старшим інспектором з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізької області майором поліції Пєтуховим Ю.В. було винесено постанову (серія БАБ № 057602) про притягнення ОСОБА_1 , як посадову особу ТОВ «Ремшляхбуд», до адміністративної відповідальності за та ч. 3 статті 140 Кодексу про адміністративне правопорушення України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 гривень.

Підставою для прийняття працівником відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізької області у відношенні ОСОБА_1 вище зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу слугувало наступне:

Працівник відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізької області при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАД № 057602 від 10.10.2023р.) не забезпечив відображення інформації про те, які саме нормативи щодо обладнання місця провадження робіт по вулиці Незалежної України, 82 в місті Запоріжжя мною було порушено.

Працівник відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізької області в оскаржуваній в судовому порядку постанові зазначив лише про те, що гр. ОСОБА_1 не було облаштовано місце проведення робіт по вулиці Незалежної України біля будинку 82 в місті Запоріжжі відповідними засобами регулювання дорожнього руху.

Проведення ремонтних робіт тротуару в місті Запоріжжя по вулиці Незалежної України здійснюється ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» проводиться юридичною особою - ТОВ «РЕМШЛЯХБУЛ» () (адреса місцезнаходження: 70053, Україна, Запорізька область, Вільнянський район, село Дружелюбівка) на підставі Договору № 68 від 26.07.2023р., укладеного з Департаментом муніципального управління Запорізької міської ради.

При цьому огородження місце виконання робіт за вказаною адресою засобами регулювання дорожнього руху здійснювалося взагалі іншими працівниками ТОВ «РЕМШЛЯХБУД».

Працівники ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» здійснили огородження місця проведення ремонтних робіт тротуару в місті Запоріжжя по вулиці Незалежної України відповідними засобами регулювання дорожнього руху.

З урахуванням вище викладеного, працівник відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізької області при винесенні оскаржуваної в судовому порядку постанови не пересвідчився у встановленому порядку хто саме з працівників ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» займався огородженням місця проведення ремонтних робіт тротуару в місті Запоріжжя по вулиці Незалежної України засобами регулювання дорожнього руху.

Працівник відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізької області при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАД № 057602 від 10.10.2023р.) не забезпечив належним чином розкриття об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, визначеного положеннями ч. З ст. 140 КУпАП, що в свою чергу ставить під сумнів законність та правомірність зазначеної постанови.

Крім того відповідно до вимог частини З статті 140 Кодексу про адміністративні правопорушення суб`єктами адміністративного правопорушення можуть бути: громадяни; посадові особи; громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності.

Працівником відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізької області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАД № 057602 від 10.10.2023р.) відносно Позивача як працівника ТОВ «РЕМШЛЯХБУД».

Наголошує на тому, що він не є посадовою особою ТОВ «РЕМШЛЯХБУД», а працює на зазначеному підприємстві на посаді майстра дільниці.

Посадовою особою ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є виключно директор ОСОБА_2 .

З огляду на це вважає, що в даному випадку належним суб`єктом адміністративного правопорушення за ч. 3 ст.140 Кодексу України проадміністративні правопорушення повинен бути виключно директор ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» ОСОБА_2 як посадова особа підприємства.

Відповідно до приписів положень частини З статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення не можуть бути суб`єктами адміністративного правопорушення працівники підприємств, які не є посадовими особами.

Притягнення до адміністративної відповідальності як працівника підприємства, що не є посадовою особою, за вчинення адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідно до оскаржуваної в судовому порядку постанови вважає повністю неправомірним та необгрунтованим.

Слід зазначити про те, що постанови ж про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушень, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Такі постанови по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен довести фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Вважає, що працівник відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізької області при винесенні оскаржуваної в судовому порядку постанови дійшов до помилкового висновку про те, що саме Позивачем не було облаштовано місце проведення робіт по вулиці Незалежної України біля будинку 82 в місті Запоріжжі відповідними засобами регулювання дорожнього руху», оскільки незрозуміло на підставі чого та яких документів.

Посилаючись на зазначене, у позові просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАБ № 057602 від 10.10.2023 року) за та ч. 3 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 680,00 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 з Управління патрульної поліції в Запорізької області витрати з проведення оплати судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 536,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Залучено до участі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника Вакуленко Дмитра Олександровича до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, другого відповідача старшого інспектора з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Пєтухова Юрія Вікторовича.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Станом на 14.11.2023 року відзиву на адміністративний позов не подано, в судове засідання представники відповідачів не з`явилися., повідомлені належним чином.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням, наведеним у ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч.3 ст.140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само не усунення після закінчення робіт перешкод і не приведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Згідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Пунктом 32.1 Правил дорожнього руху визначено, що з органами Національної поліції узгоджуються :а)розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків ,павільйонів рекламо носіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій; б)умови та порядок руху колон у складі більш як п`яти механічних транспортних засобів; в) порядок буксирування двох і більше транспортних засобів. З органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

Законом України «Про автомобільні дороги» надано визначення таких понять, як автомобіль на дорога -лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів та вулиця- автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів.

Стаття 18 вказаного закону встановлено, що складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Межі вулиці за її шириною визначаються „червоними лініями. Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах „червоних ліній вулиці не допускається (ч. 2 ст. 18 закону).

Як встановлено судом 10.10.2023 року старшим інспектором з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізької області майором поліції Пєтуховим Ю.В. було винесено постанову (серія БАД № 057602) про притягнення ОСОБА_1 , як посадову особу ТОВ «Ремшляхбуд», до адміністративної відповідальності за та ч. 3 статті 140 Кодексу про адміністративне правопорушення України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 гривень.

Зміст оскаржуваної постанови є частково нечитабельним, у такій чітко не вказано на підставі чого він повинен нести відповідальність за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само не усунення після закінчення робіт перешкод і не приведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів. Не вказано яким актом (документом) на нього покладені такі обов`язки. Прочитати відповідну інформацію з самої постанови не є можливим, як і розібрати суть вчиненого адміністративного правопорушення, обставини розгляду справи та пункти нормативно-правового акту, який порушено. Таким чином, незрозумілим є те, які саме вимоги ч.3 ст. 140 КУпАП позивач порушив на думку працівника поліції.

З тієї частини постанови, зміст якої можливо прочитати, встановлено, що у постанові зазначено, що 10.10.2023 року о 10-03 годині в місті Запоріжжя, по вул. Незалежної України 82, перебуваючи відповідальною особою за проведення робіт- дорожній робітник «Ремшляхбуд» ОСОБА_1 , проводив роботи з демонтажу тротуарної плитки на тротуарі в межах червоної лінії доріг, не облаштував місце проведення робіт відповідними засобами регулювання дорожнього руху, чим порушив п. 5 Правил дорожнього руху, ДСТУ.

Отже, відповідачем не наведено та не надано доказів, того що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 140 КУпАП, не надано доказів того, що роботи проводилися на дорозі чи вулиці, та було створено перешкоди для руху автомобільного транспорту.

Зі змісту тієї частини тексту постанови, яку можливо прочитати, встановлено, що у постанові відсутні відомості про те, у чому проявилася небезпека чи перешкода для руху, загроза чи матеріальні збитки.

Інспектор ВБДР УПП в Запорізькій області в постанові вказує, що позивачем порушенні нормативи обладнання проведення робіт, в той же час не зазначаючи, які саме нормативи, не зазначаючи конкретні пункти нормативних актів, вказавши лише ДСТУ та його номер, який неможливо встановити, припустимо, як зазначає позивач 3587 («Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування»)

Такий підхід порушує принцип правової визначеності, коли особа, яка притягається до відповідальності має знати, які саме нормативні положення порушені внаслідок її дій або бездіяльності.

Крім того, пунктом 3 розділу II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395від 07.11.2015 (зареєстровано в Мінюсті України 10.11.2015 за № 1408/27853) затверджено передбачено, що при складанні постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1-3 ст. 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Таким чином, доказом скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 -3 ст. 140 КУпАП, є акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі.

Разом з цим, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само не усунення після закінчення робіт перешкод і не приведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів, тобто порушення вимог ч. 3 ст. 140 КУпАП.

Вказаний факт свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Відповідач не скористався своїм правом на відзив та не надав суду належних і допустимих доказів для доведення вини ОСОБА_1 та правомірності винесення поліцейським спірної постанови і під час судового розгляду вказаної справи.

Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою відповідачем суду надані не були.

За наведених вище обставин, суд констатує, що на підтвердження скоєння адміністративного правопорушення позивачем відповідачем не надано та не зібрано належних та допустимих доказів, для до ведення його вини у порушенні Правил дорожнього руху та правомірності винесення поліцейським спірної постанови.

Суд зазначає, сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Постанова містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

Інші належні докази на підтвердження наведених в постанові про адміністративне правопорушення обставин сторонами не подані, в матеріалах справи відсутні.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що звинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень у своєму рішенні.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, на відповідача покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Належні та допустимі докази на підтвердження наявності встановлених відповідачем обставин, частину яких взагалі неможливо прочитати через неякісну копію постанови, врученої позивачу, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи відсутні, відповідачем, як того вимагає ч. 2 ст. 77 КАС України, не подані.

Таким чином, відповідачем не доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, що свідчить про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду із цією позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 536,80 грн., за подання позовної заяви.

Представник позивача у позовній заяві також просив суд стягнути на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., які поніс позивач у зв`язку із розглядом цієї справи.

До позовної заяви представником позивача надано ордер на надання правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 19.09.2023 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 001310.

За правилами частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

В той же час, представником позивача не надано доказів про понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз зазначених процесуальних норм свідчить, що Кодексом визначено умову стягнення судових витрат, щодо яких сторона не має можливості надати докази до прийняття рішення по суті позовних вимог - це обов`язкове повідомлення стороною відповідний суд до закінчення дебатів по справі про наявність судових витрат, які сторона сплатила, проте не може надати докази на час прийняття рішення по суті позовних вимог, або які сторона сплатить за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд даної адміністративної справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження, в той час як можливість проведення судових дебатів передбачена лише при розгляді справи за правилами загального позовного провадження.

Разом з тим, враховуючи відсутність стадії судових дебатів, сторона повинна подати відповідні докази понесення витрат на правничу допомогу до прийняття рішення у справі.

Крім того, врахуванню підлягають також і норми ст. 143 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст.143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог у формі додаткового рішення.

Аналіз вказаної вище норми свідчить про те, що для вирішення питань про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового судового рішення є не лише подання заяви в порядку ст. 139 КАС України про долучення додаткових доказів про понесення таких витрат; подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, але й поважність причин, чому такі докази сторона не може подати до закінчення судових дебатів (ухвалення рішення у справі).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час звернення до суду не надавалось орієнтовного розрахунку витрат на правничу допомогу.

При цьому, до ухвалення рішення у справі позивачем не заявлялося про те, що позивач має намір подавати докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат із зазначенням поважних причин неможливості їх подання до ухвалення рішення у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що правові підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5,7,8, 9, 72-78, 241-246, 286, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника Вакуленко Дмитра Олександровича до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, старшого інспектора з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізькій області Пєтухова Юрія Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі серії БАД №057602 від 10.10.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.140КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,суму сплаченого судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього адміністративного апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 14.11.2023 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова