Справа № 380/10048/22
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 380/10048/22 пров. № А/857/12715/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі № 380/10048/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними рішень,-

суддя в 1-й інстанції Лунь З.І., час ухвалення рішення 06.02.2023 року, місце ухвалення рішення м. Львів, дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить суд:

-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.02.2022 №3497-13-01-07-14, №3495-13-01-07-14, № 3494-13-01-07-14, № 3492-13-01-07-14, вимогу про сплату боргу № 3485-13-01-07-14 від 22.02.2022 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, рішення про застосування штрафних санкцій від 22.02.2022 № 3486-13-01-07-14 за донарахованим єдиним внеском.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ГУ ДПС у Львівській області за результатами перевірки складено Акт від 28.01.2022 року №1245/13-01-07-14- 03/, на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Позивач вказує на порушення відповідачем порядку проведення документальної позапланової перевірки, зокрема, наголошує, що його не було письмово повідомлено про початок проведення перевірки. Про її проведення позивач вже дізнався після її проведення та складення відповідного акту. Відтак, на думку позивача, перевірка проведена з порушенням процедури, що відповідно вказує на протиправність оскаржуваних рішень відповідача. Вважає, що оскаржувані рішення прийняті на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом. Позивач також зазначає, що відповідач провів перевірку не за місцезнаходженням позивача. Щодо суті висновків, викладених в акті перевірки, то такі, на думку позивача, ґрунтуються на факті ненадання позивачем документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки. При цьому позивач аргументує свою позицію тим, що платник податків має право на будь-якій стадії податкового контролю подавати документи, рівно ж як і на всіх стадіях судового процесу, а на суд покладено обов`язок оцінювати податі стороною документи. Відтак, позивач у позовній заяві зазначає документи, якими можуть бути підтверджені понесені ним витрати з 2017 по 2019. З урахуванням зазначеного у позовній заяві позивач просить позов задовольнити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі № 380/10048/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що належним доказом інформування позивача про проведення невиїзної перевірки мав виступати бланк форми№119 «Повідомлення про вручення поштового відправлення».

Апелянт вважає, що перевірка має проводитися виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться перевірка.

Позивач зазначає, що вимога про надання документів винесена до призначення перевірки є незаконною.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі № 380/10048/22 та задовольнити позовні вимоги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що доказами, зібраними у справі, відповідач доказав правомірність прийнятих ним рішень.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДПС у Львівській області, листом від 22.09.2021 №27194/6/13-01-07-14-08/3 Про надання документів повідомив позивача, ОСОБА_1 , про проведення документальної позапланової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства про укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у зв`язку із надходженням відомостей від державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця від 05.08.2021 ОСОБА_1 та зобов`язав позивача надати всі документи, що стосуються здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2017 (звітність по ЄСВ з 15.02.2013).

Наказом ГУ ДПС у Львівській області від 01.12.2021 №4112-ПП Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 12.02.2013 по 05.08.2021, з 17.01.2022 тривалістю 5 робочих днів.

ГУ ДПС у Львівській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 05.08.2021 року, законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 12.02.2013 року по 05.08.2021 року.

За результатами перевірки складено Акт від 28.01.2022 року №1245/13-01-07-14- 03/, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення:

від 22.02.2022 року №3502/13-01-07-14, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 340,00 грн. за ненадання платником податків контролюючим органам за 2018 рік податкової декларації про майновий стан та ДОХОДИ;

від 22.02.2022 року №3497/13-01-07-14, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 1020,00 грн., за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів;

від 22.02.2022 року №3495/13-01-07-14, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання із податку на доходи фізичних осіб на суму 169 601,94 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 135 681,55 грн., за штрафними

(фінансовими) санкціями в сумі 33 920,39 грн.;

від 22.02.2022 року №3494/13-01-07-14, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання із військового збору на суму 14 133,50 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 11 306,80 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2 826,70 грн.,-

від 22.02.2022 року №3492/13-01-07-14, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання із акцизного податку з реалізації підакцизних товарів на суму 3 990,13 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 3 192,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 798,03 грн.,-

від 22.02.2022 року №3481/13-01-07-14, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 680,00 грн. за неподання декларації із акцизного податку,-

від 22.02.2022 року №3485/13-01-07-14 - вимога зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 147 541,80 грн.;

від 22.02.2022 року №3486/13-01-07-14 - рішення про застосування штрафних санкцій за донарахованим єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 52 712,90 грн.;

від 22.02.2022 року №3490/13-01-07-14 - рішення про застосування штрафних санкцій за неподання звітності із єдиного внеску.

Позивач не погоджується із спірними податковими повідомленнями-рішеннями з тих підстав, що порушено процедуру їх прийняття.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами Податкового кодексу України (далі ПК).

Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

За правилами пункту 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1).

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (п.79.2).

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу (п.79.2).

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (п.79.2).

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (п.79.3).

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (п.79.5).

Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Таким чином, для повідомлення платника податку про початок проведення перевірки, є надіслання відповідного наказу та повідомлення за податковою адресою платника.

При цьому отримання платником відповідних документів не залежить від органу податкової служби.

Як підтверджено матеріалами справи, наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 01.12.2021 року №4112-ПП, письмове повідомлення від 02.12.2021 року №1049/13-01-07-14 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки надіслано позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , та вручено ОСОБА_1 особисто 13.12.2021 року, що підтверджується письмовими доказами у справі: список №3 рекомендованих листів від 05.12.2021, фіскальний чек Укрпошти від 05.12.2021, список №35856 згрупованих поштових відправлень (відправлення №119), результати по номеру (ШКІ) №119.

Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта на те, що доказом отримання вказаних документів міг бути лише бланк форми№119 «Повідомлення про вручення поштового відправлення», оскільки.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності врегульований статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 44.1 вказаної статті визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44).

Відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9).

З огляду на вказані норми права підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності не підтверджених відповідними первинними документами.

Таким чином, на підтвердження правомірності формування даних податкового обліку Підприємство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які і є підставою для формування даних податкового та бухгалтерського обліку.

Згідно вимог пункту 85.2 статті 85 платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) (пункт 85.4 статті 85).

Отже платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови (пункт 85.6 статті 85).

Відповідно до вимог пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Таким чином, ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності.

Аналогічне правозастосування викладено у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №160/8441/18, від 28.10.2021 у справі №802/880/18-а, від 06.09.2022 у праві №640/772/21, від 14.12.2022 у справі № 640/637/19, від 07.02.2023 у справі №640/9880/19.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач, листом від 22.09.2021 №27194/6/13-01-07-14-08/3 Про надання документів повідомив позивача про проведення документальної позапланової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства про укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у зв`язку із надходженням відомостей від державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця від 05.08.2021 ОСОБА_1 та зобов`язав позивача надати всі документи, що стосуються здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2017 (звітність по ЄСВ з 15.02.2013).

Разом з тим, позивач, усупереч п.85.2 ст.85 ПК України не надав документів, пов`язаних із предметом перевірки, про що складено акт від 21.01.2022 року за №159/13-01-07-14-08 про ненадання документів.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 44.4 ст. 44 ПК України передбачено, що якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

За змістом п. 44.7 ст. 44 ПК України передбачено, що у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків-фізичної особи або посадової особи платника податків-юридичної особи).

Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Відповідно до п.85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Цьому обов`язку кореспондує право посадових осіб органу державної податкової служби при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов`язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Таке право закріплене нормою пункту 85.4 статті 85 ПК України.

Отже, надання платником фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих ним показників податкового обліку. Обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Аналогічного висновку щодо тлумачення наведених законодавчих норм дійшов і Верховний Суд, зокрема, в постановах від 06 серпня 2019 року у справі № 160/8441/18 (касаційне провадження № К/9901/16292/19) та від 29 травня 2020 року у справі № 826/27811/15 (касаційне провадження № К/9901/26364/18).

Як видно з акта перевірки, позивач не надав первинних документів, які б підтверджували отримані ним доходи, понесені витрати, а саме: банківські виписки, рахунків, актів виконаних робіт, накладних, договорів, книги обліку доходів і витрат, чеків та інших документів, що підтверджено актом про ненадання документів від 21.01.2022 року за №159/13-01-07-14-08, тому відповідач проводив перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації та податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017, 2019.

Відповідно до матеріалів справи, перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 вимог пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, п. в п.176.1 ст.176, п.177.11 ст.177, п.179.1 ст.179 ПК України, в частині не подання за 2018 рік податкової декларації про майновий стан і доходи.

Судом встановлено, що за період з 01.01.2017 по 05.08.2021рр. ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п. 177.5 та п. 177.11 ст.177 Податкового кодексу подають річну податкову декларацію про майновий стан і доходи за місцем своєї податкової адреси у строки, визначені пп. 49.18.5 п. 9.18 ст. 49 Кодексу, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Згідно з актом перевірки позивач за 2018, 2020, 2021 роки декларації про майновий стан і доходи не подав. Згідно ІС Податковий блок виторги по РРО за 2020 рік, 2021 рік відсутні, відповідно до отриманих відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 за 2018 рік згідно ІС Податковий блок виторгів по РРО платник податків-фізична особа ОСОБА_1 отримав загальну суму виторгу 246056,40 грн., за 2020-2021 роки доходів не отримував.

Відповідно з пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б)доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в)доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г)доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д)інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України

Згідно з п.164.1 ст.164 ПК України від 02.12.2010р. №2755-IV із змінами та доповненнями, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно п. 177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п.177.3.1 п.177.3 ст.177 ПК України не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Як підтверджено актом перевірки, позивач, згідно з інформацією ІС Податковий блок (режим Виторги) (фіскальний номер , назва ГО - ресторан Деліс, адреса - м.Львів, вул.У.Самчука, 8) отримав суму виторгу за 2018 рік 246059,40 грн. в тому числі акцизного податку на суму 11763,77 грн.

Разом з тим, позивач за 2018, 2020-2021 податкові декларації про майновий стан і доходи до ДПІ у Залізничному районі ГУ ДПС у Львівській області не подав, загальний оподатковуваний дохід за 2018, 2020-2021рр. не декларував, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір від отриманого доходу не утримав.

Таким чином, відповідач правомірно встановив заниження загального оподаткованого доходу за 2018-2019 на загальну суму 263030,91 грн.

Крім того, перевіркою правильності визначення платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 суми чистого оподатковуваного доходу, встановлено заниження сум чистого оподатковуваного доходу за перевірений період, а саме за 2017-2019 роки на загальну суму 753786,37 грн.

Перевіркою повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб встановлено: не ведення обліку доходів та витрат, не подання декларації про майновий стан та доходи за 2017-2021 роки, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 753786,37 грн. в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017- 2019 роки, на загальну суму 135681,55 грн.

Згідно п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пп. 177.4.5 Податкового кодексу не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем: витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим-десятим підпункту 177.4.6 цього пункту,- документально не підтверджені витрати.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач не надав до перевірки документів, які б підтверджували понесені ним витрати у період, що перевірявся, обрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб обгрунтовано здійснювався контролюючим органом виходячи із наявної податкової інформації щодо об`єктів оподаткування.

Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців отримані протягом календарного року від впровадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

Згідно п. 167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, перевіркою встановлено порушення платником вимог п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.3.1 п.177.3, пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України в частині заниження податок на доходи фізичних осіб за 2017-2019 роки, на загальну суму 135681,55 грн.

Законом № 1621 підрозділ 10 розділу XX Перехідних положень ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями доповнено пунктом 161, яким тимчасово, до 1 січня 2015 року, встановлено військовий збір.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи, який набрав чинності з 01.01.2015, оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України (пункт 161 підрозділ 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу.

Позивач є платником військового збору відповідно до п. 162.1 ст.162 ПК України Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України.

Для резидента - це загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до акта перевірки, оскільки позивач занизив чистий оподатковуваний дохід за 2017, 2018 та 2019 роки на загальну суму 753786,37 грн., тому відповідач дійшов висновку про заниження позивачем суми військового збору за 2017- 2019 роки на загальну суму 11306,80 грн., чим порушив чим порушив пп.168.1.1, пп.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.16.1 підрозділу 10 перехідних положень ПК України.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач є платником єдиного соціального внеску.

Відповідно до ІС Податковий блок позивач за період з 01.01.2017- 05.08.2021 перебував на загальній системі оподаткування та повинен сплачувати єдиний соціальний внесок нарахований за календарний квартал у цей період.

Відповідно до поданих звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску та таблиці 1 додатка 5 Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами - платниками податків ОСОБА_1 визначив суму доходу на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини за 2017 рік - 38400,00 грн., за 2018 рік - 44676,0 грн., за 2019 рік - 50076,0 грн., за 2020-2021 рр. звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску та таблиці 1 додатка 5 Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не подано.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з абз.3 ч.8 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що платники єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зокрема, фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до пп. 1 п. 4 розд. IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, обчислення сум єдиного внеску фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій про майновий стан і доходи (далі - Декларація) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому враховується кількість місяців, протягом яких така особа перебувала на обліку як платник єдиного внеску.

Базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб на загальній системі оподаткування є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 частини першої ст.7 Закону № 2464).

Враховуючи вищевикладене, суми єдиного внеску, сплачені фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування протягом року (до 20 квітня, до 20 липня і до 20 жовтня звітного року, та до 20 січня року, наступного за звітним роком), враховуються такими платниками при остаточному розрахунку за календарний рік згідно з даними, зазначеними у Декларації та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Платники формують та подають Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (далі - Звіт) один раз на рік до 10 лютого року, наступного за звітним періодом.

Термін сплати зобов`язань, визначених фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування, у Звіті настає в день подання такого Звіту, відповідно єдиний внесок необхідно сплатити до дати його подання включно.

Таким чином, відповідач правомірно встановив порушення позивачем п.1 ч.4 ст.1, абз.1 п.2, ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.2, п.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в зв`язку з чим донараховано єдиний внесок за 2017-2020рр. на загальну суму 147541,80 грн.

З 01.01.2015р. відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів (пиво, алкогольні напої, тютюнові вироби, нафтопродукти та інше паливо) та одночасно скасовано збір на розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства.

Як видно з акта перевірки, позивач згідно з ІС Податковий блок за 2017 - 2019рр. здійснював господарську діяльність в ресторані за адресою: м.Львів, вул.У.Самчука, 8.

За 2017-2019рр. згідно з ІС Податковий блок виторгів по РРО позивач отримав загальну суму виторгу (доходу) на загальну суму 796533,62 грн. в тому числі акцизу згідно даних виторгів РРО на суму - 406342,9 грн.

Відтак, відповідач правомірно встановив заниження позивачем податкового зобов`язання з акцизного податку за 2017-2019рр., на загальну суму 3192,10 грн.

Також перевіркою позивача відповідач встановив неподання декларації з акцизного податку та розрахунків суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (Додаток 6) за березень 2017р., та березень 2018р. чим порушено ст.223 Податкового кодексу України базовий податковий період для сплати акцизного податку відповідає календарному місяцю. Декларація акцизного податку (далі - Декларація) складається та подається платником щомісяця не пізніше 20 числа наступного звітного періоду.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі № 380/10048/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 13.11.2023 року