Справа № 640/30999/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьмишиної О.М., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Козак А.Л., представників третьої особи Шевченка Г.М. та Стецини І.В. в режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Коксовий завод "Новомет", про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

26.10.2021 ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, третя особа: ТОВ "Коксовий завод "Новомет", про визнання протиправним та скасування дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -00389 від 05.03.2021, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Коксовий завод «Новомет» (надалі - ТОВ «Коксовий завод «Новомет» ) (т.1 а.с.1).

В позовні заяві позивачка зазначає, що із сайту відповідача у квітні 2021 року їй стало відомо, що Міністерство захисту та довкілля та природних ресурсі видало ТОВ «Коксовий завод «Новомет» дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -00389 від 05.03.2021 без дотримання порядку його видачі, що є підставою для скасування такого дозволу.

Позивачка наголосила, що вона є мешканцем міста Харків, в якому розташовано ТОВ «Коксовий завод «Новомет», і як особа, яка тривалий час займається аналізом екологічного впливу виробничої діяльності ТОВ «Коксовий завод «Новомет» на атмосферу через надмірні викиди, вважає, що її конституційне право на безпечне для життя і здоров`я довкілля є порушеним.

До позовної заяви було додано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду (п.16 додатку), яка мотивована тим, що про прийняття відповідачем спірного наказу позивачка дізналась 06.04.2021, а саме з публікації на офіційній сторінці в мережі Інтернет інформації про видачу ТОВ «Коксовий завод «Новомет» дозволу від 05.03.2021 №-00389 (т.1 а.с.8).

Крім того, в цій заяві позивачка зазначає, що поважною причиною пропуску шестимісячного строку звернення до суду є те, що у серпні 2021 року їй стало відомо про звернення Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про анулювання спірного дозволу на викиди з мотивів подання ТОВ «Коксовий завод «Новомет» недостовірної інформації для його отримання і через це вона зверталась до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про вступ у справу №520/15013/21 в якості третьої особи, проте їй було відмовлено у задоволені цієї заяви.

Позивачка констатує у цій заяві, що з цим позовом звернулась до суду після того, як 18.10.2021 дізналася про прийняте Харківським окружним адміністративним судом рішення від 07.10.2021 у справі №520/15013/21 про відмову у задоволенні позову Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2021 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду доповнення до позовної заяви, де вказати яким чином дозвіл № -00389 від 05.03.2021, виданий ТОВ «Коксовий завод «Новомет» порушує саме права позивача; клопотання про поновлення пропущеного строку, де вказати інші підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, з доданням відповідних доказів на їх підтвердження (т.1 а.с.58).

29.11.2021 до Окружного адміністративного суду м.Києва на виконання ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 02.11.2021 надійшли від ОСОБА_1 доповнення до позовної заяви разом з додатками (т.1 а.с.62-91), за результатами яких ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т.1 а.с.92).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку (т.3 а.с.111).

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зробив висновок, що із вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 26.10.2021, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України та факт пропуску нею строку звернення до суду із даним позовом не заперечується.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2022 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 зазначає: «що справа №640/30999/21 розглядалась судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. У даному випадку суд першої інстанції, дійшовши висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до суду, що наведені позивачем у заяві про його поновлення при поданні позову, повинен був вжити всіх заходів щодо надання можливості позивачу обґрунтувати інші причини поважності пропуску строку звернення до суду. Втім, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, визнаючи поважними причини пропуску строку звернення до суду в ухвалі про відкриття провадження та розглядаючи справу у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, фактично вказав на передчасність свого висновку щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду з мотивів поважності причин такого пропуску, що наведені позивачем у заяві, та, не надавши позивачу можливості вказати інші причини, залишив позовну заяву без розгляду, чим порушив вимоги частини четвертої статті 123 КАС України. Суд апеляційної інстанції враховує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі частини першої статті 123 КАС України. Втім, як вбачається із змісту вказаної ухвали позовна заява залишалась без руху на підставі положень вказаної статті виключно з мотивів ненадання позивачем доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала поважність причин пропуску строку звернення до суду у поданій заяві. Між тим, матеріали справи не містять процесуальних рішень суду щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропуску строку звернення до суду, після того, як суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність поновлення позивачеві строку звернення до суду в ухвалі про відкриття провадження у справі. Враховуючи наведене, суд першої інстанції, застосовуючи частини третю та четверту статті 123 КАС України неправомірно залишив позовну заяву без розгляду, так як в силу частини першої зазначеної статті суд не надав позивачеві можливості повідомити про інші причини поважності пропуску строку звернення до суду» (т.4 а.с.141) .

Таким чином, апеляційна інстанція зробила висновок, що неправомірно було залишено позовну заяву без розгляду, так як суд не надав позивачці можливості повідомити позивачці про інші причини поважності пропуску строку звернення до суду, оскільки ті причини, які позивачка вже зазначала у заяві є неповажними, тобто висновок про залишення без розгляду є передчасним висновком.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (т.4 а.с. 154).

28.03.2023 вказана справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду через набрання законної сили Закону України № 2825-IX від 13 грудня 2022 р. «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року справу прийнято до свого провадження цього суду та витребувано від позивача заяву про поновлення строку звернення до суду з належним обґрунтуванням інших причин поважності пропуску строку звернення до суду та докази на їх підтвердження, та належним чином засвідчені документи на підтвердження того факту, що позивач роками займається аналізом екологічного впливу виробничої діяльності ТОВ "Коксовий завод "Новомет" (т.4 а.с.158).

17.05.2023 на виконання ухвали суду позивачкою було подано до суду клопотання/заява від 17.05.2023 про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними (т.4 а.с.168) та подання додаткових документів (т.4 а.с.170).

У вказаній заяві ОСОБА_1 пояснила, що на виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 вона підтверджує, що про спірний дозвіл вона дізналась 06.04.2021 і протягом шести місяців вона вживала заходи для з`ясування підстав видачі спірного дозволу і його скасування позасудовим шляхом через звернення до різних інстанції з приводу його видачі.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначила, що її звернення до відповідача щодо скасування дозволу тривалий час залишались поза реагування, що й вплинуло на подачу позову поза шестимісячний термін його подачі.

На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_1 долучила до заяви її листи до Міністрества захисту довкілля та природних ресурсів України від 12.05.2021, 21.05.2021, 24.05.2021, 07.06.2021, 19.06.2021, 29.07.2021, 06.09.2021, листи відповіді відповідача 24.05.2021, 22.06.2021, 29.06.2021, 04.08.2021, 16.09.2021.

Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що знала, що у Харківському окружному суді слухається справа за позовом Міністрества захисту довкілля та природних ресурсів України до ТОВ «Коксовий завод «Новомет» про визнання протиправним того ж самого дозволу на викиди забруднюючих речовин № -00389 від 05.03.2021, через, що вона 20.08.2021 подала заяви про залучення її до участі у справі (№ 520/15013/21) як третю особу, проте її не було задоволено і було постановлено рішення про відмову у скасуванні дозволу.

Внаслідок послідовності таких подій позивачка вирішила подати позов, через що позов було подано тільки 28.10.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 позов ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, третя особа - ТОВ "Коксовий завод" Новомет", про визнання протиправним та скасування дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № -00389 від 05.03.2021, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Коксовий завод «Новомет» - залишено без розгляду (т.5 а.с.63).

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, встановивши вище перелічені обставини, зробив висновок, що позивачка, вважаючи своє право чи інтерес порушеним, не була позбавлена можливості своєчасно звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк, причини пропуску строку зазначені в заяві позивачем від 17.05.2023 також не є поважними.

Суд першої інстанції вважає не поважними обставини те, що позивачка зверталась до відповідача з листами про скасування дозволу чи те, що вона звернулась до суду із заявою про вступ у справу 520/15013/21 як третя особа.

Такі обставини, на думку суду першої інстанції, не є підставою для поновлення позивачці строку звернення до суду з цим позовом.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції прийняв до уваги правові позиції Верховного Суду у справах № 420/4352/19, 826/14417/18, 140/2513/19, 9901/267/21.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити рішення про повернення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.5 а.с.77).

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що через порушення норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції необ`єктивно розглянуто справу, з вибірковістю розгляду клопотань та упередженістю, без аналізу поданих документів, зокрема щодо волонтерського напрямку та обставин вказаних у її заяві щодо поновлення строку.

Позивачка вважає, що постановивши ухвалу про відкриття у справі суд першої інстанції фактично поновив їй строк звернення до суду без зазначення про це в резолютивній частині та без визнання причин поважними, що є, на думку апелянта порушенням положень ч.6 ст.121 та п.3 ч.1 ст. 248 КАС України.

Щодо строків звернення до суду з цим позовом в апеляційній скарзі наголошено, що строк звернення до суду необхідно обраховувати з дня коли особа дізналась про порушення своїх прав, що передбачено ч.3 ст.122 КАС України, тому хоча про існування дозволу їй було відомо, проте зміст документа, який став підставою для видачі дозволу, а це висновок державної санітарно-епідемічної експертизи, ще їй не був відомий.

Крім того, апелянт наголосила, що з тексту спірного дозволу не вбачалось, що Держпромспоживслужба не погодила документи про обсяги викидів, тому отримавши певну інформацію лише 09.06.2021, строк звернення до суду з цим позовом не є пропущеним.

Також, апелянтом наголошено, про порушення процедури видачі спірного дозволу, недостовірності та суперечності даних у документах.

Позивачка вважає, що через незначний термін строку пропуску звернення до суду з цим позовом, є некоректним посилання суду першої інстанції на вказану ним у рішенні судову практику.

Посилаючись на рішення Верховного Суду у справі № 360/2201/19, позивачка вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в силу ст.353 КАС України.

Відповідачем та третьою особою подано відзив на апеляційну скаргу, в яких вказано про правильність висновків суду першої інстанції (т.5 а.с. 105, 113).

У судовому засіданні позивачка підтримала доводи апеляційної скарги, представник відповідача та представники третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частин першої та другої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною четвертою ст. 123 КАС України визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до суду з цим позовом та із заявою про поновлення строку звернення до суду 26.10.2021.

Тобто, вже 26.10.2021 позивачка знала, що строк звернення до суду нею пропущено.

Крім того, позивачка в позовні заяві та у подальших заявах вказує, що про існування спірного дозволу вона дізналась 06.04.2021.

Отже, ці обставини не є спірними.

Суд першої інстанції приймаючи 02.06.2022 ухвалу про залишення позову без розгляду проаналізував причини пропуску та надав їм оцінку і визнав їх неповажними.

Апеляційна інстанція приймаючи 09.11.2022 рішення також проаналізувала дату надходження позову, причини пропуску і також визнала їх не поважними, тобто погодилась з висновком суду першої інстанції в цій частині.

Проте, скасовуючи ухвалу суду від 02.06.2022 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що залишення без розгляду позову є передчасним, тому справу повернув до суду першої інстанції для розгляду, тобто до розгляду питання щодо строку звернення до суду та наявності інших причин поважності такого пропуску.

Отже, справа поверталась до суду на ту же саму стадію її розгляду - розгляд питання щодо наявності поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Вказане вбачається зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022, в якому наголошено, що «неправомірно було залишено позовну заяву без розгляду, так як суд не надав позивачці можливості повідомити позивачці про інші причини поважності пропуску строку звернення до суду, оскільки ті причини, які позивачка вже зазначала у заяві є неповажними, тобто висновок про залишення без розгляду є передчасним висновком».

Таким чином, судом першої інстанції правомірно було надано позивачці термін для подачі додаткової заяви з вказанням інших причин пропуску строку.

Аналізуючи обставини вказані позивачкою у заяві від 17.05.2023, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неповажність причин пропуску строку з огляду на таке.

ОСОБА_1 пояснила, що з 06.04.2021 вживала заходи для з`ясування підстав видачі спірного дозволу і його скасування шляхом звернення до відповідача із запитами, які залишались без належного реагування, проте, з доданих документів вбачається, що всі запити позивачки були розглянуті відповідачем та надані їй відповіді, що підтверджено листами відповідача від 24.05.2021, 22.06.2021, 29.06.2021, 04.08.2021, 16.09.2021.

Тобто, вказане свідчить, що тривале листування позивачки з відповідачем не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, оскільки така переписка є штучним продовженням строків встановлених адміністративним кодексом.

Крім того, наявність судового спору між Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України та ТОВ «Коксовий завод «Новомет» щодо видачі спірного дозволу, по якому прийнято рішення і яке набрало законної сили після розгляду справи в суді апеляційної інстанції, свідчить про те, що законність спірного дозволу підтверджено судовим рішення.

Отже, враховуючи вищенаведені правові позиції, колегія суддів вважає необхідно додатково зазначити, що публічно-правові відносини щодо видачі спірного дозволу досягли юридичної визначеності, відносини між Міністерством захисту довкілля та природних ресурсів України та ТОВ «Коксовий завод «Новомет» набули стабільності, тому немає сенсу у розгляді по суті позову ОСОБА_1 (щодо якої під час розгляду справи № 520/15013/21 вже було зроблено висновок про відсутність її порушених прав у цьому спорі, через що було відмовлено у залученні її до участі у справі як третьої особи).

Відтак, причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, наведені позивачкою у заяві від 17.05.2023, є неповажними і судом першої інстанції правильно їх оцінено.

Тому довід апелянта, що судом першої інстанції не було оцінено наведені нею причини пропуску в заяві від 17.05.2023 не заслуговують уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Щодо іншої причини пропуску строку це вступ у іншу справу № 520/15013/21 як третя особа, також не є поважної, оскільки така обставина не є перешкодою для подачі самостійного позову.

Листування з іншими органами з приводу спірного дозволу, відсутність певної інформації з приводу порядку видачі спірного дозволу, тощо не є поважними причинами, оскільки законодавством саме для цього й встановлюється присічний термін для підготовки позову та збору інформації.

Ствердження апелянта, що судом першої інстанції прийнято рішення необ`єктивно, упереджено, з порушенням процесуальних прав позивача (вибірковість розгляду клопотань, без аналізу поданих документів) не підтверджені матеріалами справи.

А доводи апелянта щодо порушення відповідачем процедури видачі спірного дозволу, недостовірності та суперечності даних у документах, не підлягають розгляду, через те, що суд апеляційної інстанції розглядає правильність висновків суду першої інстанції щодо строку звернення до суду з цим позовом, а не суть спору щодо правомірності видачі спірного дозволу.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме ст.353 КАС України, не є доречним, оскільки ця норма визначає підстави скасування ухвали суду касаційною інстанцією (в якій справа не знаходилась), а не апеляційною.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів неможливості звернутись до суду за захистом порушеного права у строк, визначений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання судом першої інстанції на практику Верховного Суду у справах № 420/4352/19, 826/14417/18, 140/2513/19, 9901/267/21 є доцільним.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив з дотриманням норм процесуального права, викладені у скарзі міркування та твердження позивача не спростовують правильності висновків суду.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст постанови виготовлено 13.11.2023 р.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Коксовий завод "Новомет", про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

О.М. Кузьмишина