Справа № 803/240/16
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 803/240/16 пров. № А/857/18290/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року, головуючий суддя Дмитрук В.В., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В березня 2016 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01 лютого 2016 року №004621701, зобов`язати надати ГУ ДКС висновок про відшкодування з Державного бюджету України на його користь 51 757 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 51 757 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що висновок Луцької ОДПІ про те, що ним не підтверджено використання та списання у перевіряємому періоді пального, придбаного в Україні в кількості 6 118,52 л., не відповідає обставинам справи. Вказував на те, що перевіряючому були надані усі необхідні підтверджуючі документи про купівлю дизельного пального, в тому числі і тих 6 118,52 л., про які згадано в акті перевірки. Також надані для перевірки усі необхідні шляхові листи про використання пального, в тому числі і згаданого вище, а тому не зрозуміло на підставі чого перевіряючий робить висновок про те, що вказана кількість пального була закуплена за кордоном, оскільки підтверджуючих документів про це перевіряючому не надавалось. Також, вказував на протиправність висновків контролюючого органу у зв`язку з купівлею ним автомобіля «Skoda Octavia», а саме твердження перевіряючих, що транспортні засоби зареєстровані не за суб`єктом господарювання, а просто за приватного особою позбавляє право відносити до податкового кредиту витрати на купівлю цих транспортних засобів, вважає нікчемними та такими що не можуть братись до уваги.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду постановою від 18.04.2016 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01.02.2016 року; зобов`язано податковий орган надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь позивача податку на додану вартість в сумі 51 757 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання податкового органу надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь позивача податку на додану вартість в сумі 51757 грн. та прийнято в цій частині нову постанову; відмовлено у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання податкового органу надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь позивача 51 757 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 20.06.2023 року касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.09.2016 року у справі № 803/240/16 скасовано в частині задоволення позовних вимог, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, в інший частині судові рішення залишено без змін.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області № від 01.02.2016 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до податкового кредиту приватного підприємця можливе включення сум податку на додану вартість по транспортних засобах, зареєстрованим лише на суб`єкта господарювання, а не на фізичну особу, за умови використання їх в оподатковуваних операціях. Крім цього позивачем не підтверджено використання та списання пального придбаного в Україні в кількості 6 118,52 л. та завищено податковий кредит за жовтень 2015 року.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в період з 13.01.2016 року по 18.01.2016 року Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ФОП ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2015 року, що виникло за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалося в жовтні 2015 року. За результатами перевірки складено Акт від 19.01.2016 року №116/17-03/.

Актом перевірки встановлено порушення позивачем пп. «а» п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.4 «б» ст.200 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за жовтень 2015 року на суму 51757 грн. Такі висновки податкового органу обґрунтовуються тим, що ФОП ОСОБА_1 придбано у ТзОВ «Кондор-Авто» легковий автомобіль «Skoda Octavia» на загальну суму (з ПДВ) 220600 грн., проте в порушення пп. «а» п.198.5 ст.198 ПК України занижено податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2015 року на загальну суму 36767 грн., так як до податкового кредиту можливе включення податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованих лише на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях. Також платником податку не підтверджено використання та списання за перевірений період пального, придбаного в Україні в кількості 6118,52 л та завищено податковий кредит за жовтень 2015 року на суму 14990,37 грн. податку на додану вартість (6118,52 л х 14,70/6, де 14,70 грн. - вартість дизельного пального).

На підставі акта перевірки від 19.01.2016 року Луцька ОДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення від 01.02.2016 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 51 757 грн. за жовтень 2015 року та накладено штрафні (фінансові) санкції в сумі 25 787,50 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення ФОП ОСОБА_1 господарських операцій з придбання автомобіля та пального підтверджується первинними документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України).

У випадку якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України).

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірні правовідносини полягають в тому, що згідно податкової звітності з ПДВ за жовтень 2015 року позивачем включено до складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість за придбаний автомобіль «Skoda Octavia» на загальну суму 36 767 грн. та суми сплаченого податку на додану вартість за придбане дизельне паливо на загальну суму 14 990 грн..

У поданих позивачем суду документах підтверджується реальність здійснення операцій щодо придбання автомобіля у ТзОВ «Кондор-Авто» копією податкової накладної від 06.10.2015 №32 та копією платіжної інструкції від 07.10.2015 року №1295; щодо придбання пального у ТзОВ «Синергія 1999» копіями податкових накладних від 16.10.2015 року №390, від 26.10.2015 року №620, від 16.10.2015 року №369 та копіями платіжних інструкцій від 16.10.2015 року №1316, від 15.10.2015 року №1314, від 28.10.2015 року №1348.

Також, наказом ФОП ОСОБА_1 від 06.10.2015 року №1/с автомобіль «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_1 надано у використання в господарській діяльності, витрати на ПММ та обслуговування автомобіля здійснюються за рахунок коштів ФОП ОСОБА_1 .

Факт використання позивачем придбаного транспортного засобу у його господарській діяльності підтверджується наказом-розпорядження №1/с від 06.10.2015 року «Про використання службового автомобіля», подорожніми листами службового легкового автомобіля №01/10/2015 за період з 06.10.2015 року по 31.10.2015 року, №01/00/2015 за період з 01.11.2015 року по 30.11.2015 року, №01/12/2015 за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року.

Колегія суддів звертає увагу, що неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені ПК України.

Також, позивачем включено до складу податкового кредиту суми сплаченого податку на додану вартість за придбане дизельне паливо в жовтні 2015 року на загальну суму 50 165 грн. Суми сплаченого позивачем податку на додану вартість за придбане пальне вказані у податкових накладних. Зазначене також підтверджується додатком 1 до акта перевірки №116/17-03/ від 19.01.2016 року. З шляхових листів видно, що вони відкриті в жовтні 2015 року і по них використано разом з залишками 7180 літрів. Дані шляхові листи не враховувались при перевірці, оскільки рейси по них були закінчені в листопаді 2015 року. Таким чином ці листи закриті в наступному періоді. Отже, використання пального в кількості 6118,52 л. підтверджено матеріалами справи.

Аналізуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що здійснення ФОП ОСОБА_1 господарських операцій з придбання автомобіля та пального підтверджується первинними документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року у справі №803/240/16 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін