Справа № 140/12056/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 140/12056/23 пров. № А/857/14919/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року (головуючого судді Дмитрука В.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі №140/12056/23 за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30.05.2023 звернувся в суд з позовом до Камінь-Каширської міської ради в якому просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за періоди роботи з 15.04.2007 по 21.09.2015 в кількості 283 календарних дні.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що судом першої інстанції було не правильно досліджено докази, які він подавав до справи, також міській раді було відомо про його заборгованість, тому вони так проігнорували та вирішили приховати від ліквідаційної комісії. Згідно чинного законодавства міському голові необхідно було його перше звернення переадресувати на розгляд ліквідаційної комісії, але ж там член комісії в.о. головного бухгалтера сільської ради ОСОБА_2 , яка була впевнена що всі його розрахунки відпускних взяті до уваги міською радою, що вона підтвердила в поясненнях від 31.07.2023. Судом першої інстанції не було взято до уваги посилання на архівну супровідну, яка додана до позовної заяви, щодо не використання щорічних відпусток з 15.04.2007 по 21.09.2015 в кількості 283 календарних днів, а також що в день його звільнення 21.09.2015 та 25.11.2020 ніхто письмово не повідомив його про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням частини 1 статті 116 КЗпП України. При цьому, невиплата такої компенсації при звільненні не позбавляє його в подальшому звертатися за такою виплатою, зокрема в судовому порядку. На момент його звільнення в 2020 році Черченську сільську раду реорганізовану шляхом приєднання до Камінь-Каширської міської ради, а відтак при звільненні його з посади, саме відповідач повинен був провести з ним повний розрахунок, в тому числі нараховувати і виплатити грошовому компенсацію за час невикористаної відпуски за спірний період, чого останнім зроблено не було.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

ОСОБА_1 12.10.2023 подав до апеляційного суду клопотання про долучення матеріалів до справи в якому просить долучити до справи копії заперечення Камінь-Каширської міської ради №1870/02-27/2-21 від 17.12.2021 на 2 сторінках, копії апеляційної скарги на рішення суду від 24.05.2022 по справі №157/1532/21 Камінь-Каширської міської ради №1950/02-27/2-22 від 26.06.2022 на 5 сторінок.

Камінь-Каширська міська рада 12.10.2023 подала до апеляційного суду заперечення щодо клопотання про долучення матеріалів до справи.

ОСОБА_1 24.10.2023 подав до апеляційного суду клопотання про долучення матеріалів, а саме Акт №08-23/13 від 05.12.2016 позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Черченської сільської ради за період з 01.01.2006 по 04.11.2016 року та Виписку з казначейства на 25.11.2020 рік.

24.10.2023 ОСОБА_1 подав до апеляційного суду відповідь на пояснення Камінь-Каширської міської ради.

Камінь-Каширська міська рада 25.10.2023 подала до апеляційного суду клопотання щодо пояснення ОСОБА_1 в якому зазначає, що Акт №08-23/13 від 05.12.2016 перевірки свідчить про неналежне виконання та перевищення свої посадових обов`язків як працівниками сільської ради так і особисто сільським головою, а виписка з казначейства по рахунках Черченської сільської ради від 25.11.2020 не може свідчити про те, що ОСОБА_1 не використовував відпустку або не отримував компенсацію за період з 15.04.2007 по 21.09.2015.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотань щодо долучення до матеріалів справи доказів, оскільки згідно статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 обіймав посаду Черченського сільського голови з 15.04.2002 по 21.09.2015 та з 10.11.2015 по 25.11.2020, що підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.04.2002 (а.с. 6 зворот - 7).

Відповідно до розрахунку в.о. головного бухгалтера Черченської сільської ради Ліпич С.І. кількість днів не використаної відпустки ОСОБА_1 становить за період роботи з 15.04.2007 по 21.09.2015 - 283 календарних днів та період роботи з 10.11.2015 по 25.11.2020 в кількості 215 календарних днів, відповідні розрахунки без дати та печатки (а.с.9-11).

Згідно рішення Камінь-Каширської міської ради VІІІ скликання від 04.12.2020 №2/26 «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Камінь-Каширської міської ради» та додатку 1 до цього рішення Черченську сільську раду Камінь-Каширського району було реорганізовано шляхом приєднання до Камінь-Каширської міської ради, яка є правонаступником всього майна, прав та обов`язків вказаної сільської ради (а.с.32-33).

Головний бухгалтер Черченської сільської ради ОСОБА_2 01.03.2021 подала до міського голови Камінь-Каширської міської ради Пася В.І. клопотання в якому просить прийняти розпорядження про виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки посадовими особами Черченської сільської ради, повноваження яких закінчилися, а саме серед інших - ОСОБА_1 . Черченського сільського голови повноваження якого завершилися 25.11.2020, кількістю 215 днів за період роботи з 10.11.2015 по 25.11.2020. Компенсація не була вчасно виплачена у зв`язку з відсутністю коштів у місцевому бюджеті Черченської сільської ради на 2020 рік (а.с.12).

Згідно розпорядження міського голови Камінь-Каширської міської ради Пася В.І. від 09.03.2021 №73 «Про виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки посадовим особам Черченської сільської ради» ОСОБА_1 було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки кількістю 215 календарних днів за період з 10.11.2015 по 25.11.2020 (а.с. 13).

28.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до голови Камінь-Каширської міської ради, яка є правонаступником Черченської сільської ради про виплату невиплаченої заборгованості по невикористаних відпустках з 15.04.2007 по 21.09.2015 в кількості 283 календарних днів (а.с.14).

Камінь-Каширська міська рада Волинської області 02.08.2021 надала відповідь ОСОБА_1 на звернення від 28.07.2021, що йому було нараховано компенсацію за невикористанні дні відпустки в сумі 120787,00 грн., які перераховані на його особистий банківський рахунок (а.с.15).

23.09.2021 ОСОБА_1 повторно звернувся до голови Камінь-Каширської міської ради, з поясненням, що це нарахована компенсація за невикористанні дні відпустки за період роботи з 2016 року по 2020 рік, однак він звернувся про нарахування компенсації за невикористанні дні відпустки за період роботи з 15.04.2007 по 21.09.2015 рік в кількості 283 календарних днів (а.с.16).

20.10.2021 Камінь-Каширською міською радою Волинської області повідомлено ОСОБА_1 , що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті (а.с.17).

06.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до голови Камінь-Каширської міської ради із заявою про нарахування та виплату компенсації за невикористанні дні відпустки за період роботи з 15.04.2007 по 21.09.2015 рік в кількості 283 календарних днів та отримав аналогічну відповідь листом від 21.04.2023.

Позивач вважає зазначені дії відповідача протиправними, звернувся із даним позовом до суду щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Наведені норми визначають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно зі статтею 1 Закону України від «Про службу в органах місцевого самоврядування» 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-III), служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно положень статті 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Частина 3 статті 7 Закону №2493-III передбачає, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є, зокрема додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави (стаття 8 Закону №2493-III).

Відповідно до статті 21 Закону №2493-III посадові особи одержують заробітну плату, розмір якої має забезпечувати достатній життєвий рівень. Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет. Посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Посадовим особам, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю до 15 календарних днів. Порядок і умови надання додаткових оплачуваних відпусток встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо проходження служби в органах місцевого самоврядування, звільнення із неї, права та обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, вказаним Законом №2493-III. Однак, вищезазначеним нормативно-правовим актом не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в органах місцевого самоврядування, а, отже, в даному випадку необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства.

Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 2493-III встановлено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Статтею 59 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII визначено, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Згідно статті 1 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Частиною 1 статті 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А І групи.

Аналогічна норма права міститься у частині 1 статті 24 Закону №504/96-ВР.

У постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 Верховний Суд зазначив, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику у разі звільнення компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та у разі несвоєчасного розрахунку - середній заробіток за затримку.

Позивач в позовних вимогах та доданих клопотаннях з долученими доказами вважає, що відповідач, як правонаступник Черченської сільської ради зобов`язаний виплатити йому компенсацію за невикористані дні відпустки з 15.04.2007 по 21.09.2015 в кількості 283 календарних дні.

Водночас, Камінь-Каширська міська рада Волинської області у своїх доводах та клопотаннях зазначає, що всі розрахунку з працівниками Черченської сільської ради проведені на підставі поданих бухгалтерських документів (розрахункових відомостей), тому дії відповідача, як правонаступника, є правомірними.

При цьому, сторонами не заперечується, що у зв`язку з реформою органів місцевого самоврядування, Черченську сільську раду реорганізовано, шляхом приєднання до Камінь-Каширської міської ради, яка є правонаступником майна, активів та зобов`язань Черченської сільської ради. У зв`язку із цим, 25.11.2020 повноваження Черченського сільського голови завершилися згідно з підпунктом 4 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України №562-ІХ «Про внесення змін до деяких Законів України, щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад».

Відповідно до пунктів 6-1, 17, 18 розділу 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень, зокрема:

майнові зобов`язання, майнові та немайнові права юридичних осіб - органів місцевого самоврядування розформованої територіальної громади, територія якої включена до територій кількох сформованих територіальних громад, розподіляються між правонаступниками таких юридичних осіб відповідно до передавальних актів пропорційно обсягу розподілу майна, майнових прав та залишків бюджетних коштів між сформованими територіальними громадами;

не пізніше завершення другої сесії новообраної ради у порядку, визначеному цим пунктом, починається реорганізація відповідних юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами та розміщених поза адміністративним центром сформованої територіальної громади, шляхом їх приєднання до юридичної особи - сільської, селищної, міської ради, розміщеної в адміністративному центрі сформованої територіальної громади. Після завершення реорганізації відповідні сільські, селищні, міські ради припиняються як юридичні особи з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом;

юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою.

Залишки коштів (у тому числі боргові зобов`язання) перераховуються одночасно до бюджетів сформованих територіальних громад на підставі платіжних доручень за підписом сільського, селищного, міського голови, обраного сформованою територіальною громадою, на території якої розміщений адміністративний центр відповідної розформованої територіальної громади, або керівника відповідного місцевого фінансового органу, утвореного до затвердження Кабінетом Міністрів України територій територіальних громад. Розподіл залишків коштів має бути пропорційним розподілу фінансових (боргових) та/або майнових зобов`язань, що здійснюється у порядку правонаступництва, що обов`язково відображається у відповідному передавальному акті.

Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно статті 107 Цивільного кодексу України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Отже, у випадку реорганізації юридичної особи її правонаступник відповідає за всіма зобов`язаннями такої юридичної особи. При цьому, в обов`язковому порядку такі зобов`язання фіксуються у передавальному акті, який складається комісією з припинення. Саме на підставі цього акту та в межах зазначених у ньому відомостей, правонаступник виконує передані зобов`язання.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що головний бухгалтер Черченської сільської ради ОСОБА_2 01.03.2021 подала до міського голови Камінь-Каширської міської ради Пася В.І. клопотання в якому просить прийняти розпорядження про виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки посадовими особами Черченської сільської ради, повноваження яких закінчилися, а саме серед інших - ОСОБА_1 . Черченського сільського голови повноваження якого завершилися 25.11.2020, кількістю 215 днів за період роботи з 10.11.2015 по 25.11.2020, також вказує, що компенсація не була вчасно виплачена у зв`язку з відсутністю коштів у місцевому бюджеті Черченської сільської ради на 2020 рік (а.с.12).

В письмових поясненнях за підписом ОСОБА_2 , яке додане до апеляційної скарги та датоване 31.07.2023, вона зазначає: «працювала в.о. головного бухгалтера в Черченській сільській раді разом із позивачем, ОСОБА_1 , який займав посаду сільського голови Черченського сільської ради. Після його звільнення 25.11.2020 року на прохання посадових осіб Камінь-Каширської міської ради я подавала в Камінь-Каширську міську раду розрахунок не використаної відпустки сільського голови ОСОБА_1 за період з 2007 по 2020 роки в кількості 498 календарних днів, однак пізніше, на прохання працівників міської ради, переробила такий розрахунок на два розрахунки. Перший розрахунок нарахувала компенсацію за не використані ОСОБА_1 щорічних відпусток у кількості 215 календарних днів за період роботи з 2016 р. по 2020 рік, а другий розрахунок нарахувала компенсацію за не використані відпустки ним за період роботи з 2007 року по 2015 рік в кількості 283 календарний день, однак цей розрахунок не був взятий міською радою до уваги.».

Апеляційний суд аналізуючи надані пояснення ОСОБА_2 вважає їх такими, що не підтверджені будь якими доказами, та суперечать документам, які наявні в матеріалах справи і складені нею як посадовою особою Черченської сільської ради, а тому колегія суддів вважає, що пояснення ОСОБА_2 від 31.07.2023 не можуть братися до уваги судом.

Згідно з розпорядження Камінь-Каширського міського голови від 09.03.2021 №73, грошова компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_1 за період 10.11.2015 по 25.11.2020 років є виплаченою, що не заперечується позивачем (а.с. 13), відповідне розпорядження не оскаржувалося позивачем відповідно є чинним.

Щодо доводів про суму компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 за період роботи з 15.04.2007 по 21.09.2015 у кількості 283 календарних дня, колегія суддів вважає, що така заборгованість не була включена до розрахунку заборгованості та як встановлено судом та підтверджено трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.04.2002 (а.с. 6 зворот) 21.09.2015 його повноваження достроково припинені згідно поданої заяви у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно Черченська сільська рада на підставі наявних у неї документів, мала провести розрахунок, нарахування, виплату із позивачем в повному обсязі. В подальшому 10.11.2015 ОСОБА_1 обраний сільським головою Черченської сільської ради.

Таким чином, Камінь-Каширська міська рада, як правонаступник Черченської сільської ради, свій обов`язок за майновими зобов`язаннями виконала у повному обсязі, а у матеріалах справи відсутні докази передання Черченською сільською радою майнових зобов`язань щодо виплати позивачу компенсації за відпустку в період роботи з 15.04.2007 по 21.09.2015.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 73 КАС України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів дійшла висновку, що додані до матеріалів справи позивачем розрахунки невикористаної відпустки при звільненні за підписом в.о. головного бухгалтера Черченської сільської ради С.І. Ліпич, без дати та печатки, не є належним та достовірним доказом, оскільки не оформлені згідно норм офіційних документів, а тому у Камінь-Каширської міської ради відсутні підстави для виплати позивачу заборгованості з виплати компенсації за відпустку в період роботи з 15.04.2007 по 21.09.2015 у кількості 283 календарних дня, оскільки у матеріалах справи відсутні докази передання комісією з реорганізації Черченської сільської ради відповідними документами правонаступнику вказаної заборгованості, а щодо долучених доказів із справи №157/1532/21, то такі не підтверджують протиправність дій відповідача щодо ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, адже відповідачем доведено правомірність своїх дій в частині виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпуски посадовими особами Черченської сільської ради, повноваження яких закінчилися, що підтверджує розпорядження Камінь-Каширського міського голови від 09.03.2021 №73, яке не оскаржувалося позивачем відповідно є чинним, у зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року у справі №140/12056/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 13.11.2023