Справа № 755/13230/23
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу громадянки Грузії ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року, суддя Арапіна Н.Є., у справі за адміністративним позовом громадянки Грузії ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України,-

У С Т А Н О В И В:

Громадянка ОСОБА_2 звернулась до Дніпровського районного суду м Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України, скасування протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що 25 квітня 2023 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Ковтуненко Т.М. складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні. 25 квітня 2023 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Ковтуненко Т.М. на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. 25 квітня 2023 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Циганок М. прийнято рішення про примусове повернення з України позивачку в країну походження та зобов`язано її покинути територію України у термін до 05 травня 2023 року.

Позивач є матір`ю малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Окрім того, як вказала позивач, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення їй не було роз`яснено право скористатися правовою допомогою, не було надано можливість надати пояснення підстав його складення. Вона вчиняла всі дії для легалізації перебування на території України, проте не мала змоги вчасно звернутися до органів ДМС для оформлення необхідних документів, оскільки займалася оформленням документів її малолітнього сина. У зв`язку з тим, що оскаржуване рішення є протиправним позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області від 25 квітня 2023 року пр

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області в частині скасування протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення залишено без розгляду.

Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін призначено судовий розгляд.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, громадянка Грузії ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянколю Грузії, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Тбілісі.

25 квітня 2023 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Ковтуненко Т.М. складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні (а.с. 55-56).

25 квітня 2023 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Ковтуненко Т.М. на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн в дохід держави за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с.66-67).

25 квітня 2023 року головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області Циганок М. прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 в країну походження та зобов`язано її покинути територію України у термін до 05 травня 2023 року (а.с. 52-53).

Окрім того, як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 (а.с. 30).

Як убачається з матеріалів справи, підставою для скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київській області від 25 квітня 2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни позивачка зазначила ту обставину, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення їй не було роз`яснено право скористатися правовою допомогою, не було надано можливість надати пояснення підстав його складення. Окрім того, вона вчинила всі дії для легалізації перебування на території України. Позивач не мала змоги вчасно звернутися до органів ДМС для оформлення необхідних документів, оскільки займалася оформленням документів її малолітнього сина.

Водночас, в ході апеляційного розгляду справи позивач надала паспорт на ім`я сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є громадянином України, а також зазначила, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням вирішити питання щодо продовження строку на її проживання в Україні. Проте відповідач її заяв не приймав, повідомивши, що їй спочатку необхідно вирішити питання з громадянством сина, після чого буде вирішено питання продовження посвідки на проживання в Україні.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Згідно частини 5 названої статті Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Як встановлено колегією суддів, позивачка мешкає на території України разом зі своїми батьками, закінчила в 2017 році Погребську загальноосвітню шкоду Броварського району Київської області, з 2011 по 2017 роки навчалась в Київській дитячій школі мистецтв №3, яку успішно закінчила у 2017 році.

Зазначені обставини підтверджуються наданими скаржником в судовому засіданні доказами, які були долучені до справи та досліджені колегією суддів.

Окрім того, скаржником було надано до суду свідоцтво про розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 31.10.2023 року.

Її батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_7 є громадянами Грузії, проте батько мешкає в Україні, з 2021 року зареєстрований в с. Погреби, Броварського району, Київської області. Матір зареєстрована як платник податків на території України.

У наданих відповідачу поясненнях від 25.04.2023 ОСОБА_1 повідомила, що мешкає в с. Погреби, Броварського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачка народила сина ОСОБА_4 про що видано свідоцтво про його народження Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі від 22.09.2022, актовий запис №611.

Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_4 , уроженець м. Бровари, Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно з рішенням ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 18.04.2023 набув громадянство України на підставі частини 2 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 19 квітня 2023 року.

25 жовтня 2023 року на ім`я сина позивачки було видано паспорт громадянина України.

Зазначені обставини судом першої інстанції досліджено не було належним чином та не надано їм оцінки під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскільки термін легального перебування позивача на території України закінчився 10.05.2018, зазначене підтверджує факт порушення ним законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що є безумовною підставою, передбаченою статтею 26 Закону №3773-VI, для повернення особи до країни походження.

Водночас, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено, що, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до повноліття.

Згідно зі статтею 4 Сімейного кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання.

За змістом частини першої статті 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до статті 291 Цивільного кодексу України, фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Вона не може бути проти власної волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Вона має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Як встановлено колегією суддів, позивачка має постійне місце проживання в Україні так як мешкає в сім`ї свого батька в с. Погреби, Броварського району Київської області, на даний час є платником податків на території України, має малолітню дитину, яка народилася в Україні та є громадянином України, розлучена і самостійно виховує сина, навчалася в Україні, вільно володіє українською мовою, щодо неї відсутні дані про будь-які дії, що б суперечили інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, а тому орган міграційної служби безпідставно прийняв оскаржуване рішення, оскільки у конкретному випадку відсутні підстави, передбачені статтею 26 Закону №3773-VI, наявність яких закон пов`язує з можливістю повернення особи до країни походження.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо асоціальної чи протизаконної характеристики позивача.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, необхідно зазначити, що відносини позивача з членами її сім`ї, зокрема, з батьком та малолітньою дитиною, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (пункт 65 постанови у справі «Нунез проти Норвегії» (Nunez v. Norway) від 28 червня 2011 року (заява №55597/09).

Колегія суддів враховує, що втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене статтею 8 Конвенції, в контексті ухвалення рішення про примусове повернення в країну походження, не відповідає нормам законодавства, а отже, не може вважатися законним.

Варто також зазначити, що таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що у даній справі наявні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки міграційна служба приймаючи оскаржуване рішення належним чином не з`ясувала факту наявності у позивача малолітньої дитини, яка є громадянином України, а також те, що позивачка проживає разом зі своїм батьком, є членом його сім`ї, самостійно виховує сина, оскліьки з чоловіком розлучена, навчалась в Україні та отримала відповідні документи про освіту.

Окрім того, міграційна служба не взяла до уваги відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, та прийняла рішення непропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За такого правового регулювання та обставин справи колегія судідв вважає помилковими висновки суду першої інстанціії щодо відмови позивачці у задоволенні позовних вимог, а тому таке рішенння підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

За приписами ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення суду є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу громадянки Грузії ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення наступного змісту.

Визнати протиправним та скасувати рішення №154 від 25.04.2023 року Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадинки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосереднього до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Постанову виготовлено: 14 листопада 2023 року.