Справа № 520/27533/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

13.11.2023 р. справа №520/27533/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - Відповідач №1, Головне управління), Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради (далі за текстом - Відповідач №2, орган соціального захисту)
провизнання протиправною бездіяльності суб"єкта владних повноважень та спонукання до вчинення певних дій, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: 1) визнати неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського (Салтівського) району Харківської міської ради (далі за текстом - Відповідач №2, орган соціального захисту) зі своєчасного неприйняття рішення про скасування ОСОБА_2 надбавки за догляд, визначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення»; 2) визнати неправомірною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського (Салтівського) району Харківської міської ради з не призначення ОСОБА_1 з 14.10.2016 компенсації за соціальну послугу з догляду за особою пенсійного віку, що за медичним висновком потребувала стороннього догляду; 3) зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради нарахувати та виплатити одним платежем грошову суму компенсації за надання ОСОБА_1 соціальної послуги з догляду за ОСОБА_2 як особою пенсійного віку, що потребувала стороннього догляду, за період з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно; 4) визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - Відповідач №1, Головне управління) з не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду догляду за особою пенсійного віку, з відповідного не перерахунку та не виплати пенсії; 5) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період догляду за особою пенсійного віку ОСОБА_2 , що потребувала стороннього догляду, з 14.10.2016 по 23.04.2021 р.р. і здійснити відповідний перерахунок пенсії та її виплату з урахуванням збільшеного страхового стажу, у тому числі одним платежем за минулий період з 14.10.2016 по день перерахунку з урахуванням прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати, індексації та трьох відсотків річних.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що унаслідок вчинення адміністративними органами (тобто і Відповідачем №1, і Відповідачем №2) протиправних управлінських волевиявлень не одержав відповідних виплат та не отримує пенсію у належному розмірі.

Відповідач №1 із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що у системі персоніфікованого обліку (Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) відсутні як відомості про здійснення заявником догляду за особою похилого віку ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), так і відомості про здійснення заявником догляду за особою з інвалідністю 1 групи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Відповідач №2 із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що відсутні підстави для призначення виплат за догляд за непрацездатною особою похилого віку, яка не здатна до самообслуговування та потребує сторонньої допомоги - ОСОБА_2 у визначений позовом період. Стверджував про звернення до суду поза межами строку, визначеного ч.2 ст.122 КАС України.

Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , за визнаними Відповідачем №1 у відзиві на позов обставинами 20.02.2001р. досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком.

З урахуванням сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 стандартів доказування суд вважає доведеними обставини здійснення заявником у період 14.10.2016р.-23.04.2021р. догляду за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) як особою похилого віку, яка не здатна до самообслуговування та потребує сторонньої допомоги.

Ці обставини підтверджені довідкою КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 26» від 15.06.2016р. про необхідність у сторонньому догляді, згідно з якою гр. ОСОБА_2 , 1924 року народження, проживає у АДРЕСА_1 , наглядається в 26-й поліклініці з приводу ішемічної хвороби серця, атеросклеротичний кардіосклероз і т.д. та рекомендовано постійний догляд, не спроможна до самообслуговування.

Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради від 17.11.2016 заявник 14.10.2016р. (тобто після події документального підтвердження закладом охорони здоровя існування потреби у сторонньому нагляді за особою похилого віку 15.06.2016р.) подав заяву до Відділу соціальних допомог Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського району Харківської міської ради щодо розгляду питання про призначення йому компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги по догляду за тіткою - ОСОБА_2 .

27.11.2016 ОСОБА_2 до Управління ПФУ у Московському районі м. Харкова була подана заява про анулювання з 01.10.2016р. призначеної у порядку постанови КМУ від 16.07.2008р. №654 надбавки у розмірі 50 грн., яка призначена їй з 01.10.2016 р. як одинокій, що потребує сторонньої допомоги, у порядку, визначеному постановою КМУ від 16 липня 2008 р. N 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Обставина подання ОСОБА_2 означеної заяви засвідчує усвідомлення цією особою потреби у сторонньому догляді та висловлення чіткого та однозначно сформульованого наміру на відмову від отримання призначеної з 01.10.2016р. надбавки у розмірі 50 грн., як одинокій, що потребує сторонньої допомоги у порядку постанови КМУ від 16.07.2008р. №654.

На момент цієї події вік ОСОБА_2 складав 92 роки.

До матеріалів справи Відповідачем №1 усупереч ч.2 ст.77, ч.3 ст.79, ч.4 ст.162 КАС України не подано доказів вчинення УПФУ в Московському районі м.Харкова за указаною заявою ОСОБА_3 правомірного та обгрунтованого управлінського волевиявлення і доведення результатів розгляду звернення до відома ініціатора та інших зацікавлених осіб, потреба у чому з огляду на вік заявника (92 роки) кваліфікується судом у якості очевидної.

Суд вважає, що між згаданим вище діянням суб`єкта владних повноважень та захистом права заявника на призначення компенсації за догляд за особою похилого віку, яка не здатна до самообслуговування та потребує сторонньої допомоги, у даному конкретному випадку існує прямий та безпосередній причинно-наслідковий звязок.

Під час розгляду справи від Відповідача № 2 надійшла заява про застосування позовної давності з посиланням на обставини того, що заявник звертався до правопопередника органу соціального захисту населення із запитом 08.08.2017 р., реєстраційний індекс В-П-4/12-2017, та йому було надано відповідь 11.08.2017 за № В-П-4/12-2017.1-57 про відмову в призначенні компенсаційної виплати, однак з позовом позивач звернувся лише 30.09.2023 р. На обґрунтування такої заяви Відповідач № 2 надав докази копію звернення від 08.08.2017 р. та відповідь від 11.08.2017 р.

Вивченням наданих доказів судом встановлено, що звернення від 08.08.2017 р. підписане ОСОБА_2 , а не позивачем у справі, а відповідь від 11.08.2017 р. також надана ОСОБА_2 .

Ці обставини узгоджуються із змістом поданого Відповідачем №2 відзиву на позов, де указано, що до правопопередника органу соціального захисту населення із запитом 08.08.2017 р., реєстраційний індекс В-П-4/12-2017, звернулась ОСОБА_2 та саме ОСОБА_2 була надана відповідь від 11.08.2017 р. за № В-П-4/12-2017.1-57 про відмову в призначенні компенсаційної виплати ОСОБА_1 .

Тож обставини, зазначені Відповідачем № 2 у заяві про застосування позовної давності, спростовані самим же Відповідачем № 2 у його відзиві на позовну заяву, тобто не підтвердились.

Належних та допустимих доказів вжиття Управлінням ПФУ у Московському районі м. Харкова у передбачений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» строк заходів за заявою ОСОБА_2 від 27.11.2016 р. Відповідачем № 1 також не надано.

Враховуючи зазначені обставини та дослідивши надані Відповідачем № 2 докази, суд дійшов висновку, що такі докази не свідчать про порушення позивачем строку звернення до суду із позовом, оскільки він не був учасником правовідносин з Відповідачем № 2.

Натомість, суд вважає, що позивач, отримавши рішення Відповідача № 1 від 03.05.2023 р., дізнався, що однією з підстав для відмови йому у задоволенні звернення про донарахування трудового стажу та перерахунку пенсії стала відсутність відповідних даних в персоніфікованому обліку, відсутність відповідних нарахувань та виплат йому Відповідачем № 2 за безоплатний догляд за ОСОБА_2 , що пов`язано з не вжиттям УПФУ в Московському районі м.Харкова заходів до анулювання призначеної ОСОБА_2 надбавки за сторонній догляд у розмірі 50 грн. протягом строку, встановленого Законом України «Про звернення громадян».

Таким чином, суд доходить до переконання про те, що заява Відповідача № 2 про застосування наслідків звернення до суду поза межами визначеного законом процесуального строку не ґрунтується на належних та допустимих доказах, а тому є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Суд вважає, що з урахуванням специфіки спірних правовідносин (яка полягає у прямому впливі на інтереси заявника у сфері пенсійного забезпечення результатів комунікації інших учасників суспільних відносин, а саме: ОСОБА_2 з одного боку та УПФУ в Московському районі м.Харкова і Адміністрації Московського району Харківської міської ради з іншого боку за відсутності у заявника передбачених законом механізмів зміни внутрішньої воли цих субєктів права) строк звернення заявника до суду слід обраховувати з 03.05.2023р. (дата винесення оскарженого рішення Відповідача №1), коли заявник дізнався про підстави відмови у задоволенні звернення про донарахування трудового стажу та перерахунку пенсії.

Також суд вважає, що у даному конкретному випадку триваюча протиправна бездіяльність суб`єктів владних повноважень відносно осіб похилого віку сама по собі не може бути кваліфікована у якості справедливої підстави для відмови у призначенні позивачу компенсації згідно з Порядком призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги (затверджений постановою КМУ від 29.04.2004р. №558; далі за текстом Порядок №558).

Як вбачається з матеріалів справи, з 26.02.2019 року ОСОБА_2 отримала І групу інвалідності, на підтвердження чого до суду надана довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 01.03.2019 р. серія 12 ААА № 982023, видана 01.03.2019 Шевченківською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації.

14.10.2016р. позивач надіслав до структурного підрозділу відділу соціальних допомог Відповідача № 2 заяву із документами за п.6 Порядку №558.

Зазначена дата звернення підтверджена і довідкою Відповідача №2 від 17.11.2016р. №7711/02, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Згідно з п.5 Порядку №558 компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами, зазначеними у пункті 6 цього Порядку.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради видає заявнику розписку про прийняття заяв і документів із зазначенням дати їх прийняття.

Днем подання заяв для призначення компенсації вважається день реєстрації структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради заяв з необхідними документами.

Якщо заяви та документи надсилаються поштою, днем подання заяв для призначення компенсації вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення.

У разі коли до заяв не додані всі необхідні документи, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради письмово протягом трьох днів повідомляє заявнику, які документи слід подати додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців з дня одержання такого повідомлення, днем подання заяв вважатиметься день їх прийняття або відправлення.

Відповідно до п.6 Порядку №558 для призначення компенсації подаються такі документи: 1) фізичною особою, яка надає соціальні послуги: заява про згоду надавати соціальні послуги; паспорт або інший документ, що посвідчує особу; висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що стан її здоров`я дозволяє постійно надавати соціальні послуги; копія трудової книжки, а у разі відсутності трудової книжки письмове повідомлення особи із зазначенням інформації про відсутність трудової книжки та про останнє місце роботи чи отримання доходів; заява про надання згоди на проведення перевірки даних про доходи особи з використанням відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (з урахуванням вимог Закону України "Про захист персональних даних") ( 2297-17 ); 2) особою, яка потребує надання соціальних послуг, або її законним представником (у разі визнання цієї особи недієздатною): заява про необхідність надання соціальних послуг; паспорт або інший документ, що посвідчує особу; копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (форма N 157-1/о, затверджена наказом МОЗ від 30 липня 2012 р. N 577) ( z1509-12 ); висновок лікарсько-консультаційної комісії про необхідність постійного стороннього догляду та нездатність особи до самообслуговування (за винятком осіб з інвалідністю I групи, інвалідність яких встановлена безстроково та які згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією потребують постійного стороннього догляду). Порядок видачі такого висновку та його форма затверджуються МОЗ.

Отже, заявником і ОСОБА_2 до відділу соціальної допомоги Відповідача № 2 були подано належний і достатній обсяг документів за п.6 Порядку №558.

Згідно з п. 7 Порядку №558 структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради протягом десяти днів після одержання заяв із необхідними документами розглядає їх та приймає рішення про призначення компенсації чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення, про що інформує заявника письмово протягом п`яти днів після прийняття відповідного рішення.

В матеріалах справи міститься копія листа Відповідача № 2 про відмову позивачу у призначенні компенсації без вихідного номера та дати, із зазначенням, що згідно з п. 4 Порядку №558 компенсація не призначається: 1) фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам, яким призначено: надбавку на догляд або державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення" і "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Також у матеріалах справи міститься копія протоколу № 15 засідання комісії по розгляду повторних звернень громадян Управління ПФУ в Московському районі м. Харкова від 14.12.2017 р., яким зазначено, що 08.12.2016 до управління надійшла заява від ОСОБА_4 . Обставини розгляду звернення ОСОБА_2 більше ніж через рік з дня його отримання підтверджують порушення строку розгляду звернення, передбаченого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Також Відповідачем № 1 до суду не надано доказів направлення ОСОБА_2 повідомлень про її виклики на засідання комісії, що було аргументами позову.

Суд доходить до переконання про те, що зазначені порушення у реалізації управлінських функцій субєктів владних повноважень безпосередньо вплинули на право позивача на призначення компенсації за соціальні послуги з безоплатного догляду за ОСОБА_2 за період 14.10.2016р.-30.05.2018р.у включно.

31.05.2018 року позивач повторно подав через ЦНАП Московського району м. Харкова заяву від 31.05.2018 р. про призначення йому вищезазначеної компенсації.

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 2331 від 11.06.2018, складеним соціальним інспектором Відповідача № 2, ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_2 , але мешкає за адресою АДРЕСА_1 , на 6 поверсі у 3-кімнатній квартирі, санітарно-гігієнічні умови добрі, забезпечена ліками, предметами особистої гігієни, одягом, не заперечує, щоб догляд надавався ОСОБА_1 .

З 31.05.2018 р. позивачу було призначено компенсацію за соціальну послугу з догляду за особою пенсійного віку, що потребує стороннього догляду ОСОБА_2 .

Викладені вище обставини спірних правовідносин виключають іншу юридичну оцінку, окрім того, що за період 14.10.2016-30.05.2018 включно заявник унаслідок протиправної бездіяльності Управління ПФУ у Московському районі м. Харкова з приводу неприйняття у передбачений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» строк рішення за заявою ОСОБА_2 від 27.11.2016 р. про анулювання допомоги за її догляд у розмірі 50 грн. з 01.10.2016 р. був позбавлений права на призначення компенсації за надання ним послуги по догляду за особою, що потребувала стороннього догляду за висновком медичного закладу.

Згідно з п. 12 Порядку №558 якщо суми компенсації не одержані з вини органу, який їх призначає та виплачує, вони виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата за минулий час здійснюється виходячи з прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати.

Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

Обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений у першу чергу саме на субєкта владних повноважень ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів на спростування вимог приватної особи та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення.

Водночас із цим, за змістом правових позицій постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.

Тому під час відправлення правосуддя у даній конкретній справі суд виходить із того, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах відсутні справедливі підстави для вчинення Відповідачем №2 правомірного та обгрунтованого управлінського волевиявлення з приводу відмови у призначенні компенсації за надання ОСОБА_1 соціальної послуги з догляду за ОСОБА_2 як особою пенсійного віку, що потребувала стороннього догляду, за період з 14.10.2016 по 30.05.2018 з урахуванням підтвердженої матеріалами справи і не спростованої Відповідачем №1 та відповідачем №2 реальності здійсненого догляду.

Тому за цим епізодом позов підлягає до задоволення.

Продовжуючи розгляд справи суд зазначає, що право громадян України на соціальний захист проголошено ст.46 Конституції України, конкретизовано п.6 ч.1 ст.92 Конституції України і з 01.01.2004р. деталізовано нормами, насамперед, Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ст.2 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом ст.27 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004р. обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч.2 ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України від 09.07.2003р. №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.

За приписами ст.62 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, правила ведення трудових книжок працівників були затверджені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110; далі за текстом - Інструкція №58), а правила підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою КМУ від 12.08.1993р. №637; далі за текстом - Порядок №637).

Таким чином, до 31.12.2003р. страховий стаж громадянина має складатись виключно з проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, спеціально окреслених ч.3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними за Порядком №637 та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; а з 01.01.2004р. - обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Дане правило має загальний характер і до кола виключень можуть бути віднесені випадки, котрі об`єктивно унеможливлюють оплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за правилами Закону України «Про збір та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, зокрема, п. «є» ч.3 ст.56 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", де указано, що до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

За матеріалами справи, 28.02.2023 р. позивач звернувся до Відповідача №1 із заявою перерахунок пенсії унаслідок збільшення страхового стажу на період догляду за ОСОБА_2 .

Рішенням Відповідача № 1 від 03.05.2023 №0позивачу було відмовлено у відповідному перерахунку.

За позицією Відповідача № 1, викладеною у відзиві на позовну заяву, відповідно до статті 24 Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004 року).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Починаючи з 01.01.2004 стаж зараховується згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідач № 1 вказує, що в системі персоніфікованого обліку за період з 01.07.2008 року по теперішній час відсутні відомості позивача щодо роботи та отримання відповідної допомоги, надбавки або компенсації, підстави для проведення перерахунку відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні.

Період догляду за особою похилого віку з 31.05.2018 по 18.03.2019 та період догляду за особою з інвалідністю 1 групи з 19.03.2019 по 30.04.2021 неможливо зарахувати до страхового стажу позивача, оскільки періоди відсутні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 2464) Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб).

У реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дані до реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, що надходять з джерел, передбачених статтею 18 Закону № 2464, зокрема відомостей про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, поданих страхувальником у складі звітних відомостей та інформації про сплату внесків.

Згідно з ч. 3 статті 16 розділу V Закону № 2464, ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі Положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 2 розділу V Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1) (далі - Положення), інформація з реєстру застрахованих осіб надається безоплатно Пенсійним фондом України та територіальними органами Пенсійного фонду України в паперовій та/або електронній формі.

Інформація з Реєстру формується та надається за формами визначеними п. 6 розділу V Положення, зокрема, довідці ОК-5.

В довідці ОК-5, яка використовується для призначення пенсії, автоматично відображаються персоніфіковані відомості про застраховану особу щодо заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, які зазначені у звітності роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують заробітну плату, грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Страховий стаж ОСОБА_1 складає 46 років 10 місяців 22 дні (стаж зараховано по 30.06.2008р.) та з урахуванням середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії 10.755,44грн. (7405,03*1,45245) за період роботи з 01.06.1980 р. по 31.05.1985 р. та з 01.07.2000 р. по 31.03.2006 р.

З цих міркувань, Відповідач № 1 вважає, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Разом із тим, суд констатує, що з урахуванням обставини реальності здійснення заявником у спірних правовідносинах догляду за ОСОБА_2 самі лише відомості системи персоніфікованого обліку та реєстру застрахованих осіб не можуть бути кваліфіковані у якості справедливої підстави для відмови у збільшенні страхового стажу та для відмови у проведенні перерахунку пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. «є» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Порядок встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, визначений п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою КМУ від 12.08.1993р. №637; далі за текстом Порядок №637), де указано, що зазначений час догляду встановлюється на підставі: акту обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для перестарілих і дітей інвалідів).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних Рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних.

Відповідно до п. 14 ст. 11 цього закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично доглядають за інвалідом 1 групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи одержують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства в Управлінні соціального захисту населення. Ця норма набрала чинності з 01.01.2005 року.

Стаж обчислюється на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, які надаються відділом персоніфікованого обліку Пенсійного фонду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 р. № 558 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, котрих обслуговують соціальні служби), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

При зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за інвалідом І групи та престарілим до управління Пенсійного фонду України надається довідка управління праці та соціального захисту населення, яка підтверджує отримання щомісячної компенсаційної виплати за яку сплачені страхові внески.

Періоди догляду за пенсіонерами зараховуються до страхового стажу на вказаних вище умовах при призначенні пенсій на загальних підставах.

За змістом пункту «ж» статті 3 та пункту «є» статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховуються періоди догляду не за будь-яким пенсіонером, а лише за тим, який потребує такого догляду. При цьому, потреба в такому догляді має бути підтверджена відповідним висновком медичного закладу.

Матеріалами справи підтверджено, що потреба ОСОБА_2 у постійному сторонньому догляді підтверджена довідкою КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 26» від 15.06.2016 за висновком ЛКК.

За змістом пункту «ж» статті 3 та пункту «є» статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховуються періоди, протягом якого особа була зайнята суспільно корисною працею у вигляді догляду за іншими особами. До числа таких осіб належать інваліди 1 групи, діти-інваліди та пенсіонери, які за висновком медичного закладу потребують постійного стороннього догляду.

Таким чином, саме стан здоров`я є тим критерієм, за яким зазначених осіб віднесено до категорії осіб, час догляду за якими зараховується до стажу роботи.

У спірних правовідносинах Відповідач № 1 не обґрунтував причин не застосування вищезазначених норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та невиконання приписів ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Між тим, Верховний суд в складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 липня 2019 року по справі № 348/2357/16-а дійшов висновку, що під час застосування пункту «ж» статті 3 та пункту «є» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слід виходити з того, що сам по собі догляд за пенсіонером, незалежно від його віку, за відсутності висновку медичного закладу про потребу в сторонньому догляді, не може бути підставою для зарахування періодів такого догляду до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком.

Враховуючи наявність в матеріалах справи довідки КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 26» № 168, виданої 15 червня 2016 року, підписаної головою та членами ЛКК, згідно з якою за висновком ЛКК ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, не спроможна до самообслуговування, суд дійшов висновку, що догляд за ОСОБА_2 відповідно до вищезазначеного висновку Верховного Суду є підставою для зарахування періоду такого догляду до стажу роботи, який дає право позивачу на призначення йому пенсії за віком.

Таким чином, рішення Відповідача № 1 від 03.05.2023 № 10 про відмову у зарахуванні стажу за період догляду за ОСОБА_2 та перерахунку пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню, а також суд визнає протиправною бездіяльність Відповідача № 1 з незарахування позивачу до страхового стажу періоду догляду за ОСОБА_2 з 14.10.2016 р. по 23.04.2021 р. та з не перерахунку йому пенсії з урахуванням такого періоду.

Позивач як пенсіонер має право на збільшення стажу роботи тривалістю, що дорівнює часу догляду за ОСОБА_2 .

Не подання Відповідачем № 1 документів та матеріалів, які можуть бути використані як докази правомірності дій чи бездіяльності УПФУ в Московському районі м.Харкова з не прийняття протягом одного місяця з дня звернення ОСОБА_2 рішення про анулювання з 01.10.2016 р. надбавки у розмірі 50 грн. свідчить про невиконання обов`язку доказування правомірності вчиненої бездіяльності.

Таким чином, існує причинно-послідовний зв`язок між бездіяльністю правопопередника Відповідача №1 і правопопередника Відповідача №2 та порушенням прав позивача на призначення та виплату надбавки за догляд ОСОБА_2 , на перерахунок і виплату пенсії з урахуванням часу догляду за ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.

Обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений у першу чергу саме на субєкта владних повноважень ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів на спростування вимог приватної особи та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах (з урахуванням підтвердженої матеріалами справи і не спростованої Відповідачем №1 та Відповідачем №2 реальності здійсненого догляду) відсутні справедливі підстави для вчинення Відповідачем №1 правомірного та обгрунтованого управлінського волевиявлення з приводу відмови у збільшенні страхового стажу заявника на період надання ОСОБА_1 соціальної послуги з догляду за ОСОБА_2 як особою пенсійного віку, що потребувала стороннього догляду, а також для вчинення відмови у перерахунку пенсії з цієї причини.

Тому за цим епізодом позов підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір за епізодом індексацію пенсії та стягнення трьох процентів річних, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі за текстом Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом ст. 2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема пенсії.

Згідно зі ст. 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч.1 цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому опубліковано індекс споживчих цін. Якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозованого рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів.

Отже, вказаною нормою передбачено підстави, за яких проводиться індексація, а також розмір грошового доходу, який підлягає індексації.

На подальший розвиток норм Закону №1282-ХІІ постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078 було затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі за текстом Порядок №1078).

Згідно з п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені в п. 3 цього порядку).

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 сума індексації в місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Крім того, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного в п. 11 цього порядку.

За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 07 березня 2018 року по справі № 727/5413/17, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що під підвищенням пенсії розуміється тільки таке збільшення суми нарахування, яке здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Тобто випадки, коли пенсія була неправомірно недонарахована і в подальшому на підставі рішення суду нарахована в належному обсязі, не належать до підвищення пенсії в розумінні п. 5 порядку № 1078. Здійснення пенсійним органом перерахунку пенсії на виконання рішення суду не може слугувати підставою для здійснення нового обчислення споживчих цін для проведення індексації у зв`язку зі зростанням доходів громадян без перегляду їх мінімального розміру, оскільки фактично збільшення доходів позивача в контексті приписів законодавства про порядок підвищення пенсійного забезпечення та індексацію доходів громадян не відбулось.

Отже, донарахування пенсії за рішенням суду не належить до підвищення пенсії в розумінні п. 5 Порядку № 1078, а тому збільшена за рішенням суду пенсія підлягає індексації в порядку, визначеному діючим законодавством України.

Разом з тим, приймаючи до уваги наведені норми, суд доходить висновку, що питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 101% (в редакції з 1 січня 2016 року 103%), у взаємозв`язку з розміром пенсії, що має виплачуватись позивачу, належить до повноважень (обов`язку) Відповідача № 1 при нарахуванні та виплаті відповідних сум пенсії.

При цьому, у разі незгоди з діями Відповідача № 1 щодо розміру нарахованої індексації позивач не позбавлений права звернутися до суду із заявою у порядку, визначеному статтею 383 КАС України.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у подібних правовідносинах у справі № 815/1226/18 (постанова від 20 травня 2020 року, пункт 87).

З огляду на наведене, позовні вимоги у цій частині є передчасними та не можуть бути задоволені.

До того ж разом із відзивом на позов Відповідачем № 1 до суду не надано доказів, за якими збільшена за рішенням суду пенсія не підлягала би індексації.

Тому на час розгляду справи суд не вбачає наявності спору у цій частині позовних вимог.

Стосовно вимоги про виплату 3 процентів річних суд зазначає, що у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України. У Відповідача № 1 не виникло перед позивачем грошового зобов`язання у порядку ст. 11 ЦК України як зобов`язання боржника виплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Відповідно до ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Отже, відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України, тому норми ЦК України, зокрема, які регулюють наслідки порушення зобов`язань, до спірних правовідносин не застосовуються, а тому позовні вимоги у вказаній частині не підлягають задоволенню.

Додатковими поясненнями на Відзив Відповідача № 1 позивач зазначив, що якщо він помиляється в юридичній кваліфікації спірних правовідносин щодо нарахування трьох процентів річних за період не нарахування та не виплати йому пенсії з урахуванням збільшеного страхового стажу, то просить суд вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту його порушених прав та застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

З цього приводу суд зазначає, що питання щодо виплати пенсії за минулий час та, зокрема, виплати компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам врегульовані ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом Закон №1058-IV).

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно із ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Водночас, у спірних правовідносинах Відповідачем № 1 не перераховано пенсію за період догляду за ОСОБА_2 з 14.10.2016 р. по 23.04.2021р., розрахунок якої повинен включати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за вказаний період.

Тому суд вважає, що позивач неправильно кваліфікував спірні правовідносини для задоволення вимоги про виплату йому трьох процентів річних з простроченої суми недорахованої пенсії з вищезазначених підстав.

Одночасно, відмовляючи у задоволенні вищезазначеної вимоги та зобов`язуючи Відповідача № 1 здійснити відповідний перерахунок пенсії та її виплату з урахуванням часу догляду за ОСОБА_2 , для ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог, посилаючись на принцип jura novit curia («суд знає закони»), згідно з яким неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, та застосувати до спірних правовідносин Закон № 2050-ІІІ, зобов`язавши Відповідача № 1 здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням часу догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду, з 14.10.2016 по дату перерахунку, яку провести одним платежем з урахуванням прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати.

Суд доходить висновку, що оскільки непроведення виплати пенсії позивачу відбулося з вини держави в особі її компетентних органів відповідачів у цій справі, то нарахування і виплата пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону 1058-IV.

Зазначений висновок суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 та Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 30 липня 2020 року у справі №461/5775/16-а, від 30 липня 2020 року у справі №802/798/18-а, від 24 вересня 2020 року у справі № 0240/3646/18-а та від 24 вересня 2020 року у справі № 806/1754/18.

Хоча ст. 263 КАС України визначає заявами по суті у такій категорії справ лише позовну заяву та відзив на неї, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004) та практику Суду як джерело права.

Рішенням у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них.

Отже, використовуючи практику ЄСПЛ як джерело права, на виконання принципу змагальності сторін суд прийняв додаткові пояснення позивача на докази та зауваження, надані відповідачами у їх відзивах на позовну заяву.

Належним способом захисту позивача у правовідносинах з Відповідачем № 2 суд вважає визнання протиправною бездіяльності останнього щодо не нарахування та не виплати позивачу з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно компенсації за соціальну послугу по догляду за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду, та зобов`язання Відповідача № 2 нарахувати та виплатити одним платежем грошову суму компенсації за надання позивачем вищезазначеної соціальної послуги за період з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст. 139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Так, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 позивачу - особі похилого віку (більше 80 років), зменшено суму судового збору до 2 147,20 грн. у зв`язку з його скрутним майновим станом, підтвердженим доказами по справі.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача № 1 слід стягнути судові витрати у розмірі 1.073,60 грн. та таку ж суму судових витрат 1.073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача № 2.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 90, 118-123, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Клопотання Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду залишити без задоволення.

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі доводів і вимог позову.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Московського (Салтівського) району Харківської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно компенсації за соціальну послугу по догляду за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради нарахувати та виплатити одним платежем грошову суму компенсації за надання ОСОБА_1 соціальної послуги по догляду за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду, за період з 14.10.2016 по 30.05.2018 включно.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.05.2023р. №10.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з урахуванням часу догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням часу догляду з 14.10.2016 по 23.04.2021 за ОСОБА_2 , як особою пенсійного віку, що за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду, з 14.10.2016 по дату перерахунку, яку провести одним платежем з урахуванням прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати, та компенсацією втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Позов у решті вимог залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Салтівського району Харківської міської ради судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко