Справа № 534/1213/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 р.Справа № 534/1213/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 03.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Морозов В.Ю., м. Горішні Плавні, повний текст складено 03.08.23 року по справі № 534/1213/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

15.06.2023 ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 позивач) звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі по тексту ДПП НП України, відповідач), у якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 564155 від 20.05.2023; витрати по справі (судовий збір) покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог послався на незаконність спірної постанови серії БАБ №564155 від 20.05.2023 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), оскільки вважав, що інспектором під час її винесення порушено процедуру розгляду справи, а саме не роз`яснено ОСОБА_1 його права та не надано можливість скористатись правничою допомогою. З огляду на зазначення у спірній постанові серії БАБ № 564155 від 20.05.2023 помилкової назви моделі транспортного засобу (Ford Titanium замість правильного Ford Edge), а також відсутність в ній вказівки на докази, які б підтверджувати факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, наполягав на її складенні всупереч встановленим законодавством вимогам. З посиланням на Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі по тексту ПДР України) наголосив, що ОСОБА_1 не було порушено вимоги знаку 3.34 «Зупинка заборонена», оскільки у спірному випадку знак 3.34 застосований разом з горизонтальною розміткою 1.4 жовтого кольору, яка згідно з ПДР України визначає зону дії знаку за протяжністю лінії розмітки та позначає місце, де заборонено зупинку транспортних засобів з тієї сторони, де вона нанесена, однак автомобіль позивача був припаркований вже після закінчення такої розмітки, тобто за межею дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена».

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 03.08.2023 по справі № 534/1213/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії БАБ №564155 від 20.05.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрито в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 03 серпня 2023 року по справі № 534/1213/23 та прийняти нову постанову у справі, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про порушення судом першої інстанції вимог статті 78 КАС України в частині не надання належної оцінки відсутності заперечень позивача щодо того, що він дійсно керував транспортним засобом Ford Edge державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснив зупинку у м. Кременчук поблизу будинку № 24/34 по вул. Шевченка в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», а відтак, з урахуванням вказаної норми права, обставини, які визнаються учасниками справи, доказуванню не підлягають.

Зауважив, що за змістом ПДР та п.п. 10.05.30 ДСТУ 4100:2014 дія дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» може бути зменшена табличкою 7.2.2 «Зона дії» на початку зони дії, а також установленням у кінці його зони дії дублюючого знаку 3.34 з табличкою 7.2.3 «Кінець зони дії», однак у спірній ситуації вищевказаних знаків, які б обмежували дію знаку 3.34 «Зупинку заборонено» не було, як і не було знаків 5.42.1 (місце для стоянки), 5.43 (зона стоянки), а відтак транспортний засіб позивача Ford Edge номерний знак НОМЕР_1 був припаркований не у відведеному для паркування місці. На підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови серії БАБ № 564155 від 20.05.2023 відповідач посилався на додані до відзиву на позовну заяву фотознімки дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та місця паркування транспортного засобу позивача.

Крім того, наголосив, що дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою згідно з вимогами п.п. 8.2 ПДР України.

Зауважив, що судом першої інстанції неправомірно взято до уваги наданий позивачем відеозапис, оскільки копія такого не була надіслана відповідачу по справі, а відтак, згідно з вимогами статті 79 КАС України, останній є неналежним та недопустимим доказом.

Зауважив, що всупереч тверджень позивача, працівниками поліції було дотримано процедуру розгляду справи, передбачену п. 9 та п. 10 розд. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зокрема інспектор поліції представився та повідомив водію про порушення ним п.п.8.4 «в» ПДР України, початок розгляду справи, роз`яснив право знайомитись з матеріалами справи, надавати докази, клопотання, пояснення, користуватись юридичною допомогою, а також порядок та строки оскарження постанови про адміністративне правопорушення та порядок сплати адміністративного штрафу. Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що спірна постанова була оголошена в присутності водія негайно після розгляду справи, однак від отримання її копії ОСОБА_1 відмовився.

Додатково зазначив, що на виконання вимог статті 283 КАС України, відомості про технічний засіб, яким здійснювалось фіксування розгляду справи про адміністративне правопорушення, містяться у фабулі пункту 5 спірної постанови.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2019 у справі № 524/4247/17, від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19, вважає, що позивачем не було надано жодних доказів на спростування факту вчинення ним правопорушення, а сама лише незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП України не є підставою для скасування спірної постанови та звільнення правопорушника від відповідальності.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідачем в апеляційній скарзі було заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.

14.11.2023 позивач до Другого апеляційного адміністративного суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Також зазначив, що підтримує позицію, викладену в позові, та стверджував, що наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими та такими, що підтверджують відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Згідно із частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.05.2023 щодо ОСОБА_2 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 564155 та притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови встановлено, що 20.05.2023 позивач порушив вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» та пункт 33 ПДР України, здійснивши паркування транспортного засобу Ford Edge державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Кременчук поблизу будинку № 24/34 по вул. Шевченка, у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання її протиправною та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, оскільки вважав, що автомобіль позивача був припаркований після закінчення горизонтальної розмітки 1.4 (жовтого кольору), а отже за межею дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена». Крім того, за висновками суду, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення, а інших доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення відповідачем до суду надано не було.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, зокрема оптичний диск з відеофайлами, долучений позивачем до позову, суд дійшов висновку про порушення відповідачем процедури розгляду адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Колегією суддів встановлено, що 20.05.2023 інспектором 2-ї роти батальйону патрульної поліції в місті Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Бевзюком Богданом Павловичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 564155 за невиконання ОСОБА_1 вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушено п. 33 ПДР України та вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 122 КУпАП України.

Як встановлено частиною 1 статті 122 КУпАП України, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України згідно з Законом України «Про дорожній рух» встановлюють ПДР України.

Згідно з пунктом 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно із пунктом 8.4 ПДР України, дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Пунктом 3.34 розділу 33 ПДР України до заборонних знаків віднесено знак 3.34 «Зупинку заборонено». Забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту.

Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Зона дії знаків може бути зменшена: для знаків 3.34-3.37 - табличкою 7.2.2 на початку зони дії, а також установленням у кінці їх зони дії дублюючих знаків 3.34-3.37 з табличкою 7.2.3.

Знак 3.34 може застосовуватися разом з розміткою 1.4, знак 3.35 - з розміткою 1.10.1, 1.10.2, при цьому зона їх дії визначається за протяжністю лінії розмітки.

Відповідно до пункту 8.5 ПДР України, дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Вертикальна розмітка у вигляді смуг білого і чорного, червоного і білого та жовтого і червоного кольору на дорожніх спорудах та елементах обладнання доріг призначена для зорового орієнтування.

Дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки (сніг, бруд тощо) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

Як вбачається зі змісту пункту 1 розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України, жовтий колір мають лінії 1.4, 1.10.1-1.10.3, 1.17.1-1.17.3, 1.23, 1.25, а також лінії тимчасової розмітки.

Горизонтальна розмітка має таке значення: 1.4 (жовтого кольору) - позначає місця, де заборонено зупинку транспортних засобів з тієї сторони, де вона нанесена. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаком 3.34 і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру.

З аналізу наведених норм слідує, що законодавцем встановлено декілька можливих варіантів обмеження зони дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», зокрема, у разі:

- від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту,

- встановленням таблички 7.2.2 на початку зони дії та таблички 7.2.3 у кінці їх зони дії,

- застосування разом з розміткою 1.4, при цьому зона дії такого знаку визначається за протяжністю лінії розмітки.

Судом апеляційної інстанції з доданих позивачем до матеріалів справи фото встановлено, що автомобіль Ford Edge державний номерний знак НОМЕР_1 на час перевірки його працівниками патрульної поліції був припаркований після закінчення горизонтальної розмітки 1.4 жовтого кольору, а відтак, враховуючи наведені вище положення ПДР, наявні підстави стверджувати, що із закінченням розмітки закінчилась і зона дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» (а.с. 6-8).

Що стосується наданих відповідачем доказів на підтвердження вчинення факту адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Матеріалами справи підтверджено, що спірна постанова серії БАБ № 564155 у пункті 7 «до постанови додаються» містить запис «нічого». Водночас, у пункті 5 вказаної постанови міститься посилання на відеозапис із бодікамери 476195, однак, відповідачем не було долучено вказаний відеозапис, а в апеляційній скарзі відповідач обґрунтовує неможливість надання такого через знищення на виконання вимог «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-, кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 за № 1026 ( далі Інструкція № 1026).

В той же час, ДПП на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, надано до матеріалів справи оптичний диск з фото (а.с.33). При цьому, відомостей стосовно наявності такого доказу спірна постанова не містить.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фотофіксацію правопорушення, не внесені до оскаржуваної постанови.

Разом з тим, як зазначалось вище, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис або фотофіксацію, з точки зору процесуального законодавства ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що надані відповідачем фото зроблені не на бодікамеру 476195, а на інший технічний засіб, встановити який неможливо та відомості про який спірна постанова не містить, колегія суддів вважає, що надані фото не є належними доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Також, слід вказати на процесуальний обов`язок відповідача, передбачений ч. 2 ст. 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданого відповідачем відеозапису в якості доказу.

Водночас, колегією суддів зі змісту наданих відповідачем фото встановлено, що на першому фотознімку зображено дорогу, з правої смуги якої встановлено знак 3.34 «Зупинку заборонено» та поверх бордюру біля правої смуги для руху автомобілів нанесено горизонтальну розмітку жовтого кольору 1.4 (заборона зупинки транспортних засобів з тієї сторони, де вона нанесена). При цьому, відповідачем не зазначається дата, час та період коли саме було зроблено фото.

Зі змісту другого фотознімку вбачаються місця для паркування, розраховані на два авто, перед початком яких закінчилась розмітка жовтого кольору 1.4 (заборона зупинки транспортних засобів з тієї сторони, де вона нанесена). Варто наголосити, що автомобіль позивача взагалі відсутній на вказаних фото.

Зі змісту фото № 3 встановлено, що воно ідентичне фото № 2, тільки знято наближено.

З наведеного слідує, що жодного фото, яким би було зафіксовано автомобіль Ford Edge державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.10) належить позивачу, відповідачем не надано.

При цьому, відповідач ані в апеляційній скарзі, ані у відзиві на позовну заяву, не зазначає, які саме ознаки, зафіксовані на вказаних фото, свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наявності опису обставин ймовірного вчинення правопорушення не достатньо для підтвердження вказаного

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що надані відповідачем докази беззаперечно не підтверджують наявність порушення позивачем ПДР України, що слугувало підставою для винесення спірної постанови.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вчинення позивачем порушення пункту 33 ПДР України та частини 1 статті 122 КУпАП України, не підтверджено належними і допустимими доказами.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.03.2020 по справі № 607/7987/17, від 02.12.2019 по справі 766/16904/16-а, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.01.2019 по справі № 428/2769/17, від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За визначенням пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

В силу приписів статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 до позовної заяви додав відеозапис, на якому ним самостійно зафіксовано процедуру розгляду справи.

Так, зі змісту вказаного відеозапису вбачається, що інспектором патрульної поліції не було роз`яснено права та обов`язки позивачу, а на звернення позивача з клопотанням про відкладення розгляду справи з метою забезпечення права на правову допомогу, останньому було відмовлено.

Що стосується доводу апеляційної скарги про недоцільність посилання судом першої інстанції на наданий відповідачем відеозапис внаслідок не надсилання його копії відповідачу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу 2 Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

З наведеного слідує, що відповідач, дотримуючись вимог Інструкції № 1026, мав зафіксувати процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а відтак і мати у своєму розпорядженні відповідний відеозапис.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що відсутність у відповідача відеозапису фіксування процедури розгляду справи, враховуючи ненадання відповідачем жодних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, жодним чином не впливає на результати розгляду даної справи, оскільки не доведення складу адміністративного правопорушення є самостійною підставою для скасування спірної постанови.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, працівником поліції не дотримано вимог закону, не всебічно з`ясовано обставини адміністративної справи, а тому постанова інспектора 2-ї роти батальйону патрульної поліції в місті Кременчуці Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Бевзюка Богдана Павловича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 564155 за невиконання ОСОБА_1 вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», та порушення п. 33 ПДР України та притягнення до адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП України підлягає скасуванню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 03.08.2023 по справі № 534/1213/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій