Справа № 357/12378/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Сорочка Є.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу ТОР БПП в м. Біла Церква УПП Київської області ДПП Грегуля Андрія Андрійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до лейтенанта поліції Грегуля Андрія Андрійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови, мотивуючи тим, що 30.05.2021 поліцейським взводу ТОР БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Грегулем А.А. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №796474, якою ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона 30.05.2021 о 21 год 13 хв, керуючи транспортним засобом KIA SOUL, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Біла Церква по вул. Леваневського, 83а керувала автомобілем KIA SOUL, д.н.з. НОМЕР_1 без права керування транспортним засобом, а саме: була позбавлена права керування Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 16.03.2021, чим порушила п.2.1а ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 02.06.2021 її адвокатом Босенком Ю.Г. була подана апеляційна скарга на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021, розгляд якої був призначений на 19.10.2021 та перенесений 05.11.2021, тобто, позивач вважає, що станом навіть на сьогоднішній день постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 так і не набрала законної сили. Враховуючи, що ОСОБА_1 30.05.2021 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП (в період апеляційного оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 13.05. 2021), позивач вважає, що відсутність рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення особи права керування транспортним засобом, виключає наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу ТОР БПП в м. Біла Церква УПП Київської області ДПП Грегуля Андрія Андрійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 у справі № 357/2970/21 набрало законної сили лише у 2022 році. Крім того, апелянт вказує на те, що 30.05.2021 ОСОБА_1 не порушувала п. 2.1.а ПДР, адже остання мала при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та тимчасовий дозвіл на право керування транспортного засобу категорії «В». Враховуючи, що станом на 30.05.2021 постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 у справі № 357/2970/21 не набрала законної сили, апелянт вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 30 травня 2021 року позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП за те, що 30.05.2021 о 21 год 13 хв. водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «КІА SOUL», з номерним знаком НОМЕР_1 , за адресою: місто Біла Церква вул. Леваневського, 83А, будучи позбавленою права керування, чим порушила вимоги п. 2.1.а) Правил дорожнього руху, що не спростовано сторонами по справі та підтверджується відповідною постановою. Поліцейський прийняв по справі рішення про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн (а. с. 73).

Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ДП18 № 796474 була винесена 30.05.2021 поліцейським взводу ТОП БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Грегулем Андрієм Андрійовичем.

Не погодившись з постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення позивачем надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами доведено не було.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Кодексу України керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Викладене свідчить, що особі забороняється керувати транспортним засобом за відсутності в останньої посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, у тому числі й у випадку позбавлення права керування транспортними засобами.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 у справі № 357/12378/21 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Вказана постанова набрала законної сили 24.05.2021.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 02.06.2021 адвокат Босенко Ю.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з апеляційною скаргою на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 у справі № 357/12378/21, про що свідчить відповідний штамп суду про отримання вказаної скарги.

Таким чином, апеляційна скарга на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 у справі № 357/12378/21 була подана представником позивача після набрання законної сили постанови суду першої інстанції.

Поряд з цим, вказані обставини не спростовують того факту, що на момент прийняття відповідачем оскаржуваної постанови - 30.05.2021, постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 у справі № 357/12378/21, якою ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік набрала законної сили (24.05.2021).

Щодо наявності у позивача тимчасового дозволу на керування транспортним засобом, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 265-1 КУпАП передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Як уже було зазначено судом, на момент прийняття відповідачем оскаржуваної постанови постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 у справі № 357/12378/21, якою ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік, набрала законної сили, а тому доводи апелянта у цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Викладені у сукупності обставини, на переконання судової колегії, дають підстави безумовно погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч. 4 ст. 126 КпАП.

Приписи ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Із змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.05.2021 ОСОБА_1 здійснила керування автомобілем КІА SOUL, з номерним знаком НОМЕР_1 , без права керування транспортними засобами, а саме: була позбавлена права керування рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2021 у справі № 357/12378/21 строком на 1 рік, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови складено 13.11.2023.