Справа № 309/4072/23
Суддя: Довжанин М. М.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 309/4072/23
Провадження № 2-а/309/56/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2023 р. м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Довжанин М.М.

за участю секретаря судового засідання Продан Б.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Хуст адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №305406 від 17.08.2023.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 серпня він перебував на СТО неподалік заправної станції ОККО по вул. Львівська у м. Хуст на власному автомобілі «Хонда Акорд», д.н.з. НОМЕР_1 . Там, автомобіль перебував на ремонті двигуна внутрішнього згорання. Після завершення ремонту він виїхав на дорогу по вул. Львівська у м. Хуст. Одразу після здійснення повороту в сторону центра м. Хуст у знову розпочались проблеми із двигуном та автомобіль почав глохнути. Задля уникнення аварійної ситуації на дорозі він накатом зупинився трохи далі зупинки по вул. Львівська, що знаходиться одразу навпроти заправної станції та почав дзвонити на СТО, де перед цим його автомобіль перебував на ремонті. В цей час біля нього зупинилися працівники поліції , які не зважаючи на всі його заперечення щодо паркування, склали стосовно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. В даному випадку ним була відвернена можлива шкода, яка могла бути завдана аварійною ситуацією або ДТП, що могла статися внаслідок залишення автомобіля на дорозі. Будь-яка інша шкода будь-кому не була завдана. Незважаючи на явну відсутність складу адміністративного правопорушення та відсутність позивача, працівником поліції була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАВ №305406, якою на нього накладено штраф у розмірі 340,00 гривень. Вважає, дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки працівником поліції безпідставно було прийнято рішення про накладення адміністративного стягнення , виключно на підставі лише особистої думки, яка не ґрунтується на нормах, встановлених КУпАП.

Від уповноваженого представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким в задоволенні позову просить відмовити, оскільки оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною. Факт здійснення зупинки позивача у місці, де дозволена зупинка лише автобусів, підтверджується фото та відеофіксацією, які додаються до відзиву. Крім того, жодних ознак несправності автомобіля, на які посилається позивач, не були зафіксовані.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Кузнєцов М.О. в судове засідання не з`явилися. До суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

17 серпня 2023 року старшим ДОП СДОП ВП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Іваняс І.І. винесено постанову серії БАВ №305406, згідно з якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (340 грн.) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В постанові зазначено, що 17 серпня 2023 року о 15 год. 10 хв. в м. Хуст по вул. Львівська, 200 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 5.45.1 - пункту зупинки автобуса, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 122 КУпАП.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини по справі суд, передусім, виходить з наступного.

Згідно з частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

Кодексом України про адміністративні правопорушення (ст. 268) закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Висловлюючи свою правову позицію по відношенню до вищевказаних приписів чинного законодавства Конституційний Суд України в своєму рішенні (п. 4) від 22.12.2010 року 23-рп/2010 (справа за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху)) вказав, що конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 1, 3, ч. 2 ст. 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64). Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248).

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; (статті 245, 280 Кодексу); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням Основного Закону України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України суд приходить наступного висновку.

Диспозиція частини першої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає серед іншого відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів.

Пунктом 15.9 «е» ПДР України визначено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Пунктом 15.10 «а» ПДР України визначено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, вказаного в постанові та зазначає, що вимушено зупинив транспортний засіб через несправність двигуна.

Пунктом 15.14. ПДР України в разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил, а саме увімкнути аварійну світлову сигналізацію, а якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар.

Досліджені судом по справі доказові матеріали, зокрема надані до відзиву на позовну заяву файли з фотофіксацією і з відеозаписами з вуличної камери свідчать про те, що позивач дійсно вчинив адміністративне правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Так, на відеозаписі камери чітко видно, що позивач ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 проїхав зону стоянки і зупинив свій транспортний засіб у пункті зупинки автобуса, маючи при цьому можливість здійснити зупинку у визначеному для цього місці. Після зупинки автомобіля, позивач, не вживши необхідних заходів, передбачених пунктами 9.9-9.11 ПДР, неспішно вийшов з нього і попрямував до торгового павільйону.

Автомобіль рухався не накатом, як стверджує позивач, а на швидкості. Не відповідає дійсності також твердження позивача про те, що після зупинки автомобіля, він телефонував на СТО, поскільки із відеофайлу чітко видно, як водій після зупинки автомобіля, вийшов з нього і попрямував в кіоск, нікому не телефонував і не включав аварійну сигналізацію.

По відношенню до спірної по справі ситуації суд зазначає, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом, рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

В свою чергу, відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до зазначеної Інструкції.

За результатами судового розгляду не знайшли свого доказового підтвердження доводи позивача, що оскаржувана постанова прийнята працівником поліції виключно на підставі лише особистої думки, яка базувалася у розрізі з нормами, встановленими КУпАП.

Таким чином, з урахуванням наведених фактичних обставин справи та приписів чинного законодавства, суд приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з доведеністю вини позивача належними та допустимими доказами та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати по справі у сумі 536,80 гривень, підлягають віднесенню на позивача відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 61, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72 77, 246, 250, 255, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 14-2, 122, 251, 268, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

У Х В А Л И В:

Постанову серії БАВ №305406 від 17.08.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.