Справа № 640/17519/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Мамедова Ю.Т.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Справа № 640/17519/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року у справі

за позовом Головного управління Державної податкової служби

у м. Києві, як відокремленого підрозділу

Державної податкової служби України

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - Позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідачка) про стягнення коштів платника податків ОСОБА_1 з усіх рахунків відкритих у банках, що обслуговують такого платника на суму податкового боргу в розмірі 198382,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті несплати узгодженого грошового (податкового) зобов`язання за Відповідачкою обліковується заборгованість перед державним бюджетом, яка станом на час звернення до суду з цим позовом не сплачена.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачка у строки, визначені законодавством, не сплатила наявну в неї узгоджену податкову заборгованість та не виконала вимогу про сплату податкового боргу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, наводячи доводи щодо неправомірності нарахування їй Позивачем податкових зобов`язань, зокрема ПДФО та військового збору з отриманого нею додаткового блага в результаті прощення її боргу банком.

Також, Апелянтка вказує на неправильність розрахунків при визначенні їй сум ПДФО та військового збору.

Разом з тим, на переконання Апелянтки, Банк під час прощення їй боргу повинен був виконати обов`язки податкового агента і сплатити за неї відповідні суми податків.

Крім того, Апелянтка зазначає, що вона не оскаржувала податкові повідомлення-рішення, на підставі яких у неї виник спірний борг, оскільки не мала такої можливості та стверджує, що взагалі не отримала таких рішень.

Апелянтка також вважає, що суд першої інстанції помилково послався на ч. 2 ст. 77 КАС України при вирішенні цієї справи.

З цих та інших підстав Апелянтка вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2022 та від 26.08.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Від Відповідачки надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/5302/22.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 таке клопотання було задоволено, а апеляційне провадження у справі - зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/5302/22.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023 апеляційне провадження у справі поновлено.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за ОСОБА_1 обліковується податковий борг на суму 198382,68 грн.

Вказаний податковий борг виник у зв`язку з не сплатою Відповідачкою грошових зобов`язань з:

- податку на доходи фізичних осіб, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях від 30.10.2020 №, від 06.12.2018 № та №;

- військовому збору, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 06.12.2018 №.

У матеріалах справи наявні належні докази направлення Відповідачці вказаних вище податкових повідомлень-рішень.

Такі податкові повідомлення-рішення Відповідачкою не оскаржувалися і визначені в них зобов`язання набули статусу узгоджених.

Позивачем було складено та надіслано на адресу Відповідачки податкову вимогу від 14.01.2019 № 25642-17.

Вказана податкова вимога Відповідачкою не оскаржена.

Позивач, вважаючи, що за Відповідачкою обліковується узгоджений податковий борг, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

У п. 38.1 ст. 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України передбачено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п. 54.1 ст. 54 ПК України).

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 56.11. статті 56 ПК України передбачено, що самостійно визначене платником податків податкове зобов`язання оскарженню не підлягає.

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п. 58.2 ст. 58 ПК України).

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пункт 42.1 статті 42 ПК України визначає, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Пунктом 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Згідно підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що податковим законодавством регламентовано обов`язок платників податків сплачувати узгоджені суми податкових зобов`язань.

При цьому, ПК України визначено чітку процедуру звернення контролюючих податкових органів до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника.

Разом з тим, обов`язкові умови (обставини), наявність яких у своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із таким позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що заявлена Позивачем в цій справі до стягнення з Відповідачки сума податкового боргу складається з узгоджених податкових зобов`язань, визначених їй податковими повідомленнями-рішеннями, які набули статусу узгоджених, але не сплачені боржницею.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що Позивачем до звернення з цим позовом дотримано відповідну процедуру, зокрема направлено Відповідачці податкову вимогу про сплату податкового органу, яка згідно з приписами ст. 42 ПК України, вважається належним чином врученою адресату.

Доводи Апелянтки щодо неправомірності нарахування їй Позивачем податкових зобов`язань, зокрема ПДФО та військового збору з отриманого нею додаткового блага в результаті прощення її боргу банком та неправильності відповідного розрахунку, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не спростовують факту наявності в неї узгодженого податкового боргу і наявності достатніх правових підстав для його стягнення.

Разом з тим, у контексті аналізу доводів Апелянтки суд зазначає, що правомірність нарахування їй податкових зобов`язань із ПДФО та військового збору у відповідних ППР не є предметом судового розгляду в цій справі. Такі доводи підлягали б перевірці судом у разі оскарження ОСОБА_1 відповідних ППР, а не при вирішенні спору за позовом податкового органу про стягнення податкового боргу, який набув статусу узгодженого.

Доводи Апелянтки про те, що вона не оскаржувала податкові повідомлення-рішення, на підставі яких у неї виник спірний борг, оскільки не мала такої можливості та стверджує, що взагалі не отримала таких рішень, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки в матеріалах справи наявні докази направлення відповідних ППР, а також акта перевірки, на підставі якого вони винесені, та податкової вимоги Відповідачці в порядку, передбаченому ПК України /т.1 а.с.14-16, 23, 29, 32, 34/.

При цьому, згідно зі ст. 58 ПК України, відповідний акт, ППР і податкова вимога вважають належним чином надісланими і врученими Відповідачці за її податковою адресою. Доказів щодо зміни податкової адреси і повідомлення про це Позивача в порядку, визначеному податковим законодавством, суду не надано.

Крім того, апеляційний суд установив, що відповідні ППР, на підставі яких у Відповідачки виник спірний податковий борг, були предметом судового спору у справі № 640/5302/22, за результатами розгляду якої такі ППР визнані правомірними, а в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо їх оскарження - відмовлено. Відповідне судове рішення набрало законної сили.

З приводу доводів Апелянтки про те, що суд першої інстанції помилково послався на ч. 2 ст. 77 КАС України при вирішенні цієї справи, колегія суддів зазначає, що зазначена норма у контексті частин першої та п`ятої статті 77, а також частини першої статті 9 та статті 72 КАС України, проаналізована судом першої інстанції в розрізі питання доказування в адміністративних справах.

При цьому, як було правильно зазначено судом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Тобто, і на Відповідачку також покладено обов`язок доказування, але нею не спростовано доводи Позивача.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати, які були понесені позивачем, відповідно до ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 14 листопада 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова