Справа № 200/2590/22
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року Справа№200/2590/22

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов Приватного

акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»

до відповідача Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими

платниками податків - відокремлений підрозділ Державної податкової служби України

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» (, юридична адреса: 87505, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (, юридична адреса: 49600, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 57) про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.11.2021 року № 000/386/32-00-07-01-01-27 про зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 177 706 590 грн. та від 05.11.2021 року № 000/387/32-00-07-01-01-27 про застосуванням штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 10 200 грн. за відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважає позивач, податкові повідомлення-рішення, які оскаржуються, винесені відповідачем з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Вказує на те, що суб`єкти господарювання реалізують продукцію за цінами, самостійно визначеними сторонами договору та така ціна, якщо не доведено зворотне, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін.

Зазначає, що висновок відповідача щодо того, що позивач не має права на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ по поставках від контрагентів, по яких контролюючим органом неможливо підтвердити реальність операцій з придбання товарів та послуг такими контрагентами з наведеного в акті переліку по ланцюгу для здійснення своєї діяльності, є неправомірними та необ`єктивними, оскільки внаслідок таких висновків фактично на покупця покладається відповідальність за невиконання вимог податкового законодавства постачальниками.

Враховуючи наведене, просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що податкові повідомлення-рішення, які оскаржуються, винесені податковим органом в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Зазначає, що під час перевірки ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» встановлений факт постачання продукції на території України за цінами, що є нижчими за її собівартість, в результаті чого занижена сума податку на додану вартість в розмірі 114255142 гривень.

Вказує на те, що, аналізуючи отриману в ході перевірки податкову інформацію, можна дійти висновку про те, що постачальниками підприємств-контрагентів ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» є підприємства, які мають несумлінну ділову репутацію, оскільки їх сукупність свідчить про одержання позивачем необґрунтованої податкової вигоди по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками вказаними в акті перевірки

Враховуючи наведене, просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив, заяву про розгляд справи за його участі не надав.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» зареєстроване в якості юридичної особи, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (), юридична адреса: 87505, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1.

У період з 02.08.2021 року по 16.09.2021 року посадовими особами Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - відокремлений підрозділ Державної податкової служби України проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2021 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.07.2021 року № від`ємного значення податку на додану вартість, з урахуванням уточнюючих розрахунків, за результатами якої складений акт від 23.09.2021 року № 712/32-00-07-01-01-27/00191158.

Під час перевірки податковим органом встановлені факти порушення ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» вимог чинного законодавства, а саме, п. п. 14.1.71 п.п. 14.1.231.п. 14.1 ст.14, п.188.1 ст.188, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, ст. 201 Податкового Кодексу України, п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307, пп.1, пп.2 п.З Розділу V «Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 26.01.2016 № 21, в результаті чого завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (р. 19) за червень 2021 року на суму ПДВ в розмірі 177 706 590 грн., в тому числі завищення суми від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) за червень 2021 року на суму 177706590 гривень.; п.п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.201.1, п.201.10 ст. 201 ПКУ, п.8, п.12, п.15 та п.16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року № 1307, в результаті чого не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на перевищення звичайних цін над ціною реалізації продукції, всього за обсягом постачання на суму 571275710 грн., в тому числі ПДВ в сумі 114255142 грн., по періодах:

- за листопад 2019 року ПДВ в сумі 36702102 грн.;

- за грудень 2019 року ПДВ в сумі 19133351 грн.;

- за січень 2020 року ПДВ в сумі 15979185 грн.;

- за лютий 2020 року ПДВ в сумі 4249041 грн.;

- за березень 2020 року ПДВ в сумі 4071244 грн.;

- за квітень 2020 року ПДВ в сумі 2433445 грн.;

- за травень 2020 року ПДВ в сумі 3308138 грн.;

- за червень 2020 року ПДВ в сумі 9496145 грн.;

- за липень 2020 року ПДВ в сумі 5965521 грн.;

- за серпень 2020 року ПДВ в сумі 661310 грн.;

- за вересень 2020 року ПДВ в сумі 413655 грн.;

- за жовтень 2020 року ПДВ в сумі 510842 грн.;

- за листопад 2020 року ПДВ в сумі 1268819 грн.;

- за грудень 2020 року ПДВ в сумі 1641053 грн.;

- за січень 2021 року ПДВ в сумі 791417 грн.;

- за лютий 2021 року ПДВ в сумі 1027871 грн.;

- за березень 2021 року ПДВ в сумі 6602003 грн.

За результатами перевірки, з урахуванням розгляду заперечень, Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків - відокремлений підрозділ Державної податкової служби України прийняті податкові повідомлення-рішення від 05.11.2021 року:

- № 000/386/32-00-07-01-01-27 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у податковій декларації за червень 2021 року в розмірі 177706590 грн.;

- № 000/387/32-00-07-01-01-27 про застосуванням штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10200 грн. за відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних.

19.11.2021 року ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» звернулось до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - відокремлений підрозділ Державної податкової служби України зі скаргою № 02.03/4646 про скасування податкових повідомлень-рішень від 05.11.2021 року № 000/386/32-00-07-01-01-27 та № 000/387/32-00-07-01-01-27.

Рішенням Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - відокремлений підрозділ Державної податкової служби України від 20.01.2022 року № 1064/6/99-00-06-01-02-06 податкові повідомленння-рішення від 05.11.2021 року № 000/386/32-00-07-01-01-27 та № 000/387/32-00-07-01-01-27 залишені без змін, скарга ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» - без задовлення.

ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» до позовної заяви додані первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами, а саме:

- ТОВ «УКРЗАПСПЛАВ» (44146140) (загальна сума ПДВ 247 822,62 гривні): договір № 08.04/816 від 09.07.2021 року, специфікації № 1 від 09.06.2021 року, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури;

- ТОВ «ЕНЕРДЖИІНДАСТРІСЕРВІС» (37903286) (загальна сума ПДВ 1 200 908,73 гривні): договір № 035/119/3080 від 12.05.2021 року, договір № 035/118/3183 від 11.06.2021 року, договір № 01-01-85/8409/3111 від 21.05.2021 року, податкові накладні. на загальну суму ПДВ 1200908,73 грн.; рахунки-фактури, платіжні доручення;

- ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ПРОФАЛЬЯНС» (39489895) (загальна сума ПДВ 371705,48 гривень): договір № 08м/01 від 04.01.2017 року, специфікація № 56 від 06.11.2018 року, специфікація № 60 від 25.10.2018 року, податкові накладні на загальну суму 371 705,48 грн., у т.ч. ПДВ 141 152,00 грн., рахунки-фактури, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, прибуткові ордери;

- ТОВ «ЄВРОУКРСІТІГРІН» (40165275) (загальна сума ПДВ 2 610 109,03 гривень): договір № 9/1543 від 23.01.2020 року, договір № 8/998 від 02.08.2019 року, договір № 10/1663 від 19.02.2020 року, податкові накладні на загальну суму ПДВ 2 610 109,03 грн., акти виконаних робіт, рахунки-фактури, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, прибуткові ордери;

- ТОВ «АМЗ ГРУП» (39371603) (загальна сума ПДВ 1 176 560 гривень): договір № 089ЛС-02/730 від 08.11.2018 року, податкові накладні на загальну суму ПДВ 1 176 560 грн., рахунки-фактури: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, прибуткові ордери;

- ТОВ «СХІДЕНЕРГОМАШ» (38947591) (загальна сума ПДВ 623 006,77 гривень): договір № 089ЛО/215 від 17.11.2015 року, податкові накладні на загальну суму ПДВ 623 006,77 грн., рахунки-фактури: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, прибуткові ордери;

- ТОВ «УКРСПЕЦІЗОЛЯЦІЯ» (34550341) (загальна сума ПДВ З 643 781,60 гривень): договір № 089ЛО/215 від 17.11.2015 року, податкові накладні на загальну суму ПДВ 3 643 781,60 грн., рахунки-фактури, акти виконаних робіт, платіжні доручення;

- ТОВ «СЕВЕН РЕФРАКТОРИЗ Україна» (38125822) (загальна сума ПДВ 793 969,98 гривень): договір № 2020/10ІСК/1921 від 22.05.2020 року, податкові накладні на загальну суму ПДВ 793 969,98 грн., рахунки-фактури, акти прийому-передачі, платіжні доручення;

- ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЕНЕРГОКАБЕЛЬ» (43335393) (загальна сума ПДВ 11 945 637,46 гривень): договір № 08.02.01/781 від 25.02.2020 року, податкові накладні на загальну суму ПДВ 11 945 637,46 грн., видаткові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, прибуткові ордери;

- ТОВ «ДОНБАСЬКИЙ ЕКСПЕРТНИЙ ЦЕНТР» (37968144) (загальна сума ПДВ 1 175 868,88 гривень): договір № 22/21-015/3061 від 05.05.2021 року, договір № 2020/62ск/1587 від 31.01.2020 року, договір № 0213-01/20/Д/1544 від 23.03.2020 року, договір № 2019/56ск/72 від 27.12.2018 року, податкові накладні на загальну суму ПДВ 11 945 637,46 грн., зазначені податкові накладні зареєстровані в ЄРПН; видаткові накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення;

- ТОВ «ЗАПОРОЖСПЕЦСПЛАВ» (32068473) (загальна сума ПДВ 1 574 441,19 гривень): договір № 089ЛС-02/748/698 від 23.05.2019 року, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, акти прийому-передачі, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення;

- ТОВ «ВСЕБУД 4» (36839566) (загальна сума ПДВ 729 638,14 гривень): договір № 218/115ск від 04.04.2018 року, договір № 219/51СК/103від 14.12.2018 року, акти виконаних робіт, платіжні доручення;

- ТОВ «ПЛВМЕТ-ДНІПРО» (41496613) (загальна сума ПДВ 657 867,12 гривень): договір № 089ЛС-02/701 від 06.09.2018 року, специфікації, податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення;

- КОНЦЕРН «УКРСПЕЦЕКОЛОГІЯ» (33247594) (загальна сума ПДВ 727 148,08 гривень): договір № 72/1-2019/738 від 03.06.2019 року, договір № 73/1-2019/851 від 02.07.2019 року, договір № 2-2021/2705 від 16.03.2020 року, податкові накладні на загальну суму ПДВ 727 148,08 грн., акти виконаних робіт, акти прийому-передачі виконаних робіт, платіжні доручення;

- ТОВ «АЛЮММЕТ» (42445067) (загальна сума ПДВ 792 000,00 гривень): договір № 08.02.03/774 від 16.01.2020 року, податкові накладні на загальну суму ПДВ 792 000,00 грн., видаткові накладні, рахунки-фактури,товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, прибуткові ордери;

- ПП «КЕДР» (31002254) (загальна сума ПДВ 12 730 225,44 гривень), рахунок, акт прийому виконаних робіт, акт оприбуткування ТМЦ, видаткова накладна, прибутковий ордер, платіжні доручення та договори за перевіряємий період;

- ТОВ «БУДВОДРЕСУРС» (39649662) (загальна сума ПДВ 9 997 972,20 гривень);

- ТОВ «ТД «УКРТОПЛИВО» (39552029) (загальна сума ПДВ 25 368,88 гривень): договір № 089ЛМ/1822 від 10.04.2020 року, рахунок, видаткова накладна, прибутковий ордер, товаро-транспортна накладна;

ТОВ «ДОН ФЕРУМ ГРУП» (36368556) (загальна сума ПДВ 943 782,80 гривень): договір № 08.04/800 від 07.12.2020 року, специфікація, податкові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення;

- ТОВ «ТД «ПРОМТЕХНОСПЛАВ-КР» (41398184) (загальна сума ПДВ 11 483 633,73 гривень): договір № 089ЛС-02/745/557 від 08.04.2019 року, рахунок, видаткова накладна, прибутковий ордер, товаро-транспортна накладна.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби, є органи державної податкової служби.

Таким чином, відповідач у справі - суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Суд вважає протиправними висновки податкового органу щодо порушення позивачем п.п.14.1.71, п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст.14, п. 188.1 Податкового кодексу України, п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року № 1307 зі змінами та доповненнями, а саме - занижена база оподаткування операцій з постачання продукції на території України за цінами, що є нижчими її собівартості, в результаті чого занижений податок на додану вартість на загальну суму 114 255 142 грн., враховуючи наступне.

Відповідно до п. 188.1 статті 188 розділу V «ПДВ» Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін.

Згідно п. п. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Відповідно до п. п. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України пов`язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв, зокрема для юридичних осіб, як: одна юридична особа безпосередньо та/або опосередковано (через пов`язаних осіб) володіє корпоративними правами іншої юридичної особи у розмірі 20 і більше відсотків; одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у кожній такій юридичній особі у розмірі 20 і більше відсотків; кінцевим бенефіціарним власником (контролером) таких юридичних осіб є одна і та сама фізична особа.

Собівартість - це витрати підприємства на виробництво (виробнича собівартість) та реалізацію (собівартість реалізації) власної продукції. Сума витрат на виробництво і реалізацію товару називається повною собівартістю. Собівартість формується безпосередньо на підприємстві і відображає індивідуальні витрати та умови виробництва, а також конкретні результати господарювання цього виробничого підприємства (постанова Верховного Суду від 16.12.2019 року у справі № 200/12345/18- а).

Статтею 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення» вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

З системного аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що суб`єкти господарювання реалізують продукцію за цінами, самостійно визначеними сторонами договору та така ціна, якщо не доведено зворотнє, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін.

Законодавець надав платнику податків право здійснювати господарську діяльність на власний ризик та можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому, а також самостійно обирати виконавців послуг або постачальників товарів, тому суд вважає, що продаж позивачем продукції за ціною, нижчою виробничої собівартості, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача, а збитковість операції виключає право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість тільки у разі доведення податковим органом відсутності у платника податків розумної ділової мети, свідомого здійснення платником податків завідомо збиткових операцій з метою отримання, зокрема, податкових вигод тощо.

Суд вважає неправомірними посилання відповідача на те, що при визначенні бази оподаткування має враховуватись розмір собівартості самостійно виготовлених товарів/послуг, виходячи з того, що положення п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України зобов`язувало платника податків визначати базу оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг виходячи з розміру, який не може бути нижче їх собівартості, лише до 31.12.2015 року.

Відповідно до Закону України від 24.12.2015 року № 909-VІІІ року вказана норма викладена в редакції, яка пов`язує базу оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг із звичайними цінами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2019 у справі № 200/12345/18-а, від 05 січня 2021 року у справі № 200/1718/20-а та від 05 січня 2021 року у справі № 160/6018/19.

Відповідно до пункту 13 Указу Президента України від 23.07.1998 року № 817/98 «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митих цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку.

Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов`язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Тобто, з`ясування рівня звичайних цін має відбуватись відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватись уповноваженим державним органом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 818/2186/14, від 12.09.2019 року у справі № 815/527/14, від 05.01.2021 року у справі № 160/6018/19.

В постанові від 12.09.2019 року у справі № 815/527/14 Верховний Суд зазначив, що податковим органом в порушення наведених вище нормативних приписів при визначенні звичайної ціни (...) не використовувалась інформація про укладені на момент придбання зазначених послуг договори з ідентичними (однорідними) послугами у співставних умовах, будь- яких запитів до уповноважених із цих питань органів не скеровувалось, аналіз ринку відповідних послуг не проводився.

Будь-які дані, надані приватними структурами чи не уповноваженими на це державними органами (висновки, результати досліджень, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно тощо), не є статистичними документами стосовно звичайних цін на товари (роботи, послуги) та не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни.

Відсутність доказів звернення податкового органу до уповноваженого державного органу про отримання необхідної інформації свідчить про порушення контролюючим органом визначеної процедури з`ясування рівня звичайних цін. Використання іншої інформації до встановлення відсутності офіційних статистичних даних про рівень цін на окремі товари свідчить про передчасність використання результатів досліджень, використаних податковим органом для визначення звичайної ціни у межах спірних відносин.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 14.08.2018 року у справі № 2а-3564/09/1970.

Згідно п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, робіт, послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність - діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підпунктом 14.1.231 пунку 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України визначени1 термін розумної економічної причини (ділової мети) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що у зв`язку з веденням господарської діяльності платником податку здійснюються операції, кінцевим результатом яких є отримання прибутку, але здійснюються вони на його власний ризик, самостійно та систематично.

Таким чином, при здійсненні суб`єктами господарювання (підприємцями) господарської діяльності на власний ризик, у певний період часу, в залежності від кон`юнктури ринку, можливі збиткові операції.

Збитковість господарської діяльності, а саме, окремо взятих операцій за певний проміжок часу, сама по собі не може бути підставою для визначення діяльності як негосподарської чи поза межами господарської діяльності.

Діючим законодавством не встановлено умов щодо прямої залежності формування податкових зобов`язань відповідного звітного періоду лише за тими господарськими операціями, внаслідок яких платник податків отримав прибуток, що спростовує висновок, а по суті припущення, контролюючого органу про обов`язковість спрямованості будь-якої операції на отримання позитивного економічного ефекту.

Враховуючи, що протягом періоду перевірки зазначені критерії щодо діяльності комбінату не виконувались, висновки контролюючого органу про те що розумні економічні причини (ділова мета) можуть бути наявними лище за умови одержання платником податку економічного ефекту тільки на підставі збитковості окремих операцій протягом обмеженого проміжку часу є хибними та не відповідають міжнародним стандартам податкового контролю.

Більш того, у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.08.2018 року у справі № 918/341/16 суд зазначив наступне, що отримання прибутку не є обов`язковою кваліфікуючою ознакою для визнання діяльності як господарської. Збитковість окремої операції не може свідчити про її негосподарський характер.

Суд вважає протиправними висновки податкового органу щодо порушення податкового законодавства в частині завищення задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість та від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, враховуючи наступне.

Згідно п. 15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.

Згідно п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України на платника податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до п.п. 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Згідно п.п. 14.1.203 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об`єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об`єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.

Розділ V Податкового кодексу України регулює порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, визначає платників податку, встановлює порядок реєстрації в якості платників ПДВ, визначає об`єкти оподаткування та розміри ставок податку, операції, які звільнені від оподаткування, а також, правила віднесення сум до складу податкового кредиту.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пп. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пп. 201.4. ст. 201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер:

покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця;

покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі:

здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу / реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника);

виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до статей 188 і 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг.

Згідно п. 201.7. ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є:

а) транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

б) касові чеки, які містять суму отриманих товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального номера та податкового номера постачальника). При цьому з метою такого нарахування загальна сума отриманих товарів/послуг не може перевищувати 200 гривень за день (без урахування податку);

в) бухгалтерська довідка, складена відповідно до пункту 36 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу;

г) податкова накладна, складена платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі використання платниками для розрахунків із споживачами реєстраторів розрахункових операцій касовий чек повинен містити дані про загальну суму коштів, що підлягає сплаті покупцем з урахуванням податку, та суму цього податку, що сплачується у складі загальної суми.

Порядок обчислення та накопичення реєстраторами розрахункових операцій сум податку встановлює Кабінет Міністрів України.

Статтею 44 Податкового кодексу України визначені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, відповідно до п.44.1 якої для цілей оподатковування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподатковування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів (документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозвіл адміністрації (власника) на їхнє проведення ); регістрів бухгалтерського обліку (носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм і т.п., призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування й узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку ); фінансової звітності (бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період); інших документів, зв`язаних з вирахуванням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вищевказаними документами.

З системного аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що право на формування витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів, в тому числі платіжних, які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Згідно ст. 1 цього Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до статті 4 вказаного Закону бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на основних принципах, серед яких превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно частини 1 статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частина 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, визначає, що первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, визначені п. 2.4 Положення: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства; зміст і обсяг господарської операції, одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Форми облікових регістрів, порядок записів у них, обробка і використання необхідної інформації визначаються відповідними нормативними документами про порядок їх застосування.

Відповідно до п. 3.7 Положення інформація про господарські операції підприємства за звітний період (місяць, квартал, рік) з облікових регістрів переноситься в згрупованому вигляді в бухгалтерські звіти, порядок складання яких установлюється відповідними нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні фінансова звітність підприємства складається на підставі даних бухгалтерського обліку і підписується керівником і бухгалтером підприємства.

Фінансова звітність підприємства (крім бюджетних установ і суб`єктів малого підприємництва) складається з: балансу, звіту про фінансові результати, звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до звітів.

З системного аналізу зазначених норм Закону вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулась, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.

При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій свідчать, у тому числі, відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит).

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи, що випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

При цьому, суд враховує, що товарно - транспортна накладна не є обов`язковим документом у господарських операціях з поставки чи купівлі-продажу товарів, проте є обов`язковою для договорів перевезення. Відсутність товарно - транспортних накладних, а також недоліки в їх заповненні, які фактично унеможливлюють встановлення основних параметрів щодо перевезення (часу, маси, дані щодо навантаження, розвантаження) ставить під сумнів фактичне переміщення таких товарів у просторі, а у разі наявності й інших доказів та встановлених обставин, наприклад щодо відсутності матеріальних, зокрема транспортних засобів та трудових ресурсів у господарюючих суб`єктів для здійснення відповідної діяльності, в тому числі і транспортування товару, свідчить на користь висновку про відсутність реальних поставок товару, а відповідно і про безпідставність формування даних податкового обліку за такими операціями.

Тобто, визначальним для вирішення справи є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів.

Як встановлено судом та підтверджене матеріалами справи, позивачем надані суду належні докази в підтвердження реальності господарських операцій по контрагентам у спірних взаємовідносинах, які у своїй сукупності свідчать, що за результатами господарських операцій з контрагентами відбулись зміни в структурі активів та зобов`язань; первинні документи відповідність вимогам чинного законодавства; придбання та використання у процесі виробництва (господарської діяльності) отриманих товарів (послуг) документально підтверджується та не суперечить національним положенням (стандартам) бухгалтерського обліку; відображені в податковому обліку обcяги податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість відповідають наданим первинним документам та вимогам чинного законодавства; обсяги господарських операцій та проведення розрахунків документально та нормативно підтверджені; витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей (послуг) у контрагентів документально та нормативно підтверджені; постачання товарно-матеріальних цінностей (послуг) контрагентами документально та нормативно підтверджується.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Тобто, чинним законодавством України, зокрема, Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов`язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника, за будь-якими із сторін правочину не передбачене зобов`язання та не визначене право здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності, заявленими іншою стороною правочину, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Виходячи з позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у рішеннях по справах Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії, Булвес АД проти Болгарії, позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби, наголошене на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв`язку з порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновку відповідача про заниження позивачем сум податку на додану вартість, тому позовні вимоги в частині скасування таких повідомлень рішень підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надані суду належні докази, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суму податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, та докази правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування в розумінні зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи встановлена неправомірність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (, юридична адреса: 87505, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (, юридична адреса: 49600, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 57) про визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.11.2021 року № 000/386/32-00-07-01-01-27 про зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 177 706 590 грн. та від 05.11.2021 року № 000/387/32-00-07-01-01-27 про застосуванням штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10 200 грн. за відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних - задовольнити повністю.

Податкове повідомлення рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 05.11.2021 року № 000/386/32-00-07-01-01-27 про зменшення Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 177706 590 грн. - визнати протиправним та скасувати.

Податкове повідомлення рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 05.11.2021 року № 000/387/32-00-07-01-01-27 про застосуванням Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 10200 грн. за відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних визнати протиправним та скасувати.

Стягнути з Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (, юридична адреса: 49600, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 57) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (, юридична адреса: 87505, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд. 1) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 24810 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В. Давиденко