Справа № 160/21007/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 рокуСправа №160/21007/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2791-55 від 14.07.2023р., -

УСТАНОВИВ:

15.08.2023р. (згідно відомостей Укрпошти) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 14.07.2023р. №Ф-2791-55 на суму 676,06 грн., прийняту відповідачем.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорювана вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, з 11.01.2016р. у відповідності до ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за заявою позивача щодо нього було зупинено право на заняття адвокатською діяльністю із внесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України, а відповідно, з цього моменту позивач не має сплачувати ЄСВ. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2019р. у справі №160/9020/19 (а.с.1-3).

Ухвалою суду від 11.09.2023р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву згідно до вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.25).

27.09.2023р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі посилаючись на те, що позивач перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Жовтоводській ДПІ (м. Жовті Води), як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю та згідно п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464 є платником єдиного внеску; згідно Єдиного реєстру адвокатів України інформацію щодо припинення (зупинення) індивідуальної адвокатської діяльності ОСОБА_1 проведено 11.01.2016, стан в реєстрі «зупинено», але заяви Форма №7-ЄСВ та Форма 8 ОПП щодо зняття з податкового обліку надані 17.12.2019р.; станом на 31.01.2021р. в ІКП ОСОБА_1 обліковувалася недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 28617,05 грн., яка складалась з нарахувань єдиного внеску за 2017 рік, 2018 рік, 1-3 квартали 2109 року та 1,2 квартали 2020 року; в подальшому було проведено аналіз коректності відображення і ІКП позивача нарахувань з єдиного внеску та встановлено відсутність нарахування єдиного внеску за 4 квартал 2109 року на загальну суму 2754,18 грн. та зайві нарахування за 1, 2 квартали 2020 року на суму 2078,12 грн.; контролюючим органом були вжиті заходи щодо відображення вищезазначених нарахувань за відповідні періоди та зняття зайвих нарахувань за відповідні періоди; станом на 26.09.2023р. в ІКП позивача обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 676,06 грн. по строку 07.06.2020р. (а.с.28-29).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній справі приймається 10.11.2023р., тобто у межах строку, встановленого ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи у порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1842 від 26.05.2008 року (а.с.7).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 11.01.2016 року, його адвокатська діяльність була зупинена відповідно до п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що Радою адвокатів Дніпропетровської області було внесено відповідні відомості у Єдиний реєстр адвокатів України (а.с.10).

14.02.2022р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області станом на 31.01.2022р. було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2791-55 на загальну суму заборгованості зі сплати єдиного внеску 28617,05 грн., що підтверджується змістом копії відповідної вимоги (а.с.15).

За результатами оскарження позивачем наведеної вимоги в адміністративному порядку, Державною податковою службою України було прийнято рішення про результати розгляду скарги №6844/6/99-00-06-02-01-06 від 08.07.2022р., згідно якого вирішено вимогу №Ф-2791-55 від 14.02.2022р. скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення та встановлено, що при формуванні оскаржуваної вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області не враховано, що згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на здійснення незалежної професійної діяльності скаржника (адвокатська діяльність) зупинено з 11.01.2016, відповідно, відсутній обов`язок сплати єдиного внеску після зупинення адвокатської діяльності, що підтверджується позицією Верховного Суду. Зобов`язано ГУ ДПС у Дніпропетровській області привести у відповідність інтегровану картку платника, сформувати та направити нову вимогу, з урахуванням вищенаведеного , відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.16-17).

14.07.2023р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області станом на 30.06.2023р. було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2791-55 на загальну суму заборгованості зі сплати єдиного внеску 676,06 грн., що підтверджується змістом відповідної вимоги та її копії (а.с.11,31).

Правомірність прийняття вищенаведеної оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 14.07.2023р. №Ф-2791-55 на суму 676,06 грн., є предметом розгляду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон №2464) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464 встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно до статті 2 Закону №2464 визначено, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464 до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464 (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) встановлено, що єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами ч.2 та 3 ст.9 Закону №2464, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частиною 8 ст.9 Закону №2464 передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

З аналізу наведених норм вбачається, що особи, які провадять адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464 до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076).

Згідно п.1, п.2 ч.1 ст.1 Закону №5076 визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Частиною 3 статті 4 Закону №5076 встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

За приписами статті 13 Закону №5076, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно до п.1 ч.1 ст.31 Закону №5076, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі: подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої п.1 ч.1 цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п.1 ч.3 ст.31 Закону №5076).

За правилами ч.5 та 6 ст.31 Закону №5076, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю, адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 зупинив адвокатську діяльність з 11.01.2016 року на підставі власної заяви, відповідно до п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується копією Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, наявною у справі (а.с.10).

Отже, з цієї дати (11.01.2016р.) позивач не здійснює адвокатської діяльності та не отримує доходу від такої діяльності, оскільки не мав усіх визначених законом підстав для здійснення адвокатської діяльності згідно до положень Закону №5076.

Наведені обставини також були встановлені у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2019р. у справі №160/9020/19, яке набрало законної сили 18.12.2020р., яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) було задоволено повністю та, зокрема, було визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 20.11.2018р. №Ф-2791-55/04 на суму 15819 грн. 21 коп., від 15.05.2019р. №Ф-2791-55/04 на суму 21030 грн. 57 коп., від 12.08.2019р. №Ф-2791-55 на суму 23784 грн. 75 коп. (а.с.12-14).

Таким чином, судом приходить до висновку, що з 11.01.2016р. у позивача відсутній обов`язок сплачувати єдиний внесок як самозайнятою особою.

Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 05.11.2018р. у справі №820/1538/17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, судом враховується і те, що за результатами оскарження позивачем в адміністративному порядку вимоги №Ф-2791-55 від 14.02.2022р., Державною податковою службою України було прийнято рішення про результати розгляду скарги №6844/6/99-00-06-02-01-06 від 08.07.2022р., згідно якого встановлено, що при формуванні оскаржуваної вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області не враховано, що згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на здійснення незалежної професійної діяльності скаржника (адвокатська діяльність) зупинено з 11.01.2016, відповідно, відсутній обов`язок сплати єдиного внеску після зупинення адвокатської діяльності, що підтверджується позицією Верховного Суду (а.с.16-17).

Таким чином, із наведеного судом встановлено відсутність у позивача обов`язку сплати єдиного внеску після зупинення адвокатської діяльності, тобто після 11.01.2016р., що підтверджується також і самою Державною податковою службою України, відокремленим підрозділом якого є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, тому суд приходить до висновку, що оспорювана вимога є протиправною.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з урахуванням обставин встановлених судом, доказів наданих позивачем, аналізу наведених норм чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини та позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, аргументи представника відповідача у відзиві на позов про те, що контролюючим органом були вжиті заходи щодо відображення нарахувань за відповідні періоди та зняття зайвих нарахувань за відповідні періоди станом на 26.09.2023р. в ІКП позивача, з огляду на те, що вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідачем проігноровані висновки не тільки судових рішень, що набрали законної сили, якими встановлені обставини нездійснення позивачем адвокатської діяльності з січня 2016 року (тому ніякої недоїмки станом на 07.06.2020р. не могло і бути), а й висновки його ж вищого органу ДПС України, які наведені у його рішенні (а.с.16-17), що є грубим порушенням ст.129-1 Конституції України та невиконання судових рішень може бути підставою для притягнення посадових осіб органів державної влади (суб`єктів владних повноважень) до відповідальності, встановленої законодавством.

В той же час, позивачем надано достатньо доказів та наведені підстави, які свідчать про протиправність оспорюваної вимоги відповідача у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, які не спростовані відповідачем жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної вимоги згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваної вимоги відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку із чим оспорювана вимога підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп., понесені позивачем згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №35 від 15.08.2023р. (а.с.5).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2791-55 від 14.07.2023р. задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 14.07.2023р. №Ф-2791-55, прийняту Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, на суму 676,06 грн. (шістсот сімдесят шість грн. 06 коп.).

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.17-а; код ЄДРПОУ ВП 44118658) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва