Справа № 620/429/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/429/21 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О.,

Сорочка Є.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив суд:

- взнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області по зменшенню з 90% до 56% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при проведенні ОСОБА_1 перерахунку згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729 та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 01.10.2020 № 45 в частині застосування 56% при проведенні йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729, починаючи з 19 лютого 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначив, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. У подальшому, у зв`язку зі зміною розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, звернувся до відповідача із відповідною заявою та довідкою, виданою Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729 для проведення відповідного перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Однак при проведенні перерахунку відповідач безпідставно зменшив основний розмір раніше призначеної пенсії з 90% на 56%, чим порушив його набуте право на соціальний захист, що є неприпустимим у діяльності органу державної влади.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 позов задоволено повністю:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області по зменшенню з 90% до 56% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при проведенні ОСОБА_1 перерахунку згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729, починаючи з 19 лютого 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 07.07.2021 скасував рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 і ухвалив нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 07.06.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі №620/429/21, а справу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2023 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Парінов А.Б., судді - Беспалов О.О., Грибан І.О.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023 прийнято до провадження справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії; призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження з 27.07.2023; витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 та інформацію щодо періодів, включених до стажу на посаді судді ОСОБА_1 .

24.07.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання з проханням долучити до матеріалів справи інформацію щодо періодів, включених до стажу на посаді судді ОСОБА_1 та належним чином засвідчену копію пенсійної справи останнього. У клопотання відповідач зазначив, що загальний стаж позивача становить 41 рік 11 місяців 29 днів, в тому числі в якості судді - 36 років 1 місяць 15 днів, відповідно, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 становить 63564,48 грн (113508,00*56 %).

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії суддів Грибан І.В., здійснено заміну судді - члена колегії суддів в адміністративній справі № 620/429/21 в автоматичному режимі за допомогою автоматизованої системи документообігу суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2023 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Парінов А.Б., судді - Беспалов О.О., Сорочко Є.О.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Скасовуючи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі № 620/429/21 та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 зазначив, що судом апеляційної інстанції не встановлено дійсний стаж позивача на посаді судді, не витребувано матеріали пенсії справи та відповідно не перевірено інформацію щодо періодів, включених до стажу на посаді судді.

Згідно з ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди, яке призначене відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ) з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 у справі № 620/2784/20 позов ОСОБА_1 до ГУПФУ в Чернігівській області задоволено: визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 13.07.2020 №55 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до довідки ТУ ДСА України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

На виконання судового рішення у справі № 620/2784/20, відповідач здійснив перерахунок довічного грошового утримання позивача виходячи із 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки ТУ ДСА України у Чернігівський області від 21.02.2020 № 03/36-729.

Зі змісту листа ГУПФУ в Чернігівській області № 5049-5558/С-02/8-2500/20 від 21.12.2020 вбачається, що підставою для зменшення відсоткового значення розміру довічного грошового утримання із 90 % до 56 % слугувала норма частини третьої статті 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), в силу якої, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, його розмір повинен обчислюватися, виходячи із відсоткового розміру довічного грошового утримання судді, право на яке особа набула на час виходу у відставку, і такий відсотковий розмір не залежить від подальших законодавчих змін.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу.

Колегія суддів зауважує, що Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), а також у рішенні від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, яким були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами, було зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Також колегія суддів зазначає, що згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність. Забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Важливо також звернути увагу і на позицію Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів, викладену в пункті 62 Висновку від 1 січня 2001 року № 1 (2001), у якому зазначено, що у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".62. При цьому Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) наголошує, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю не є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства [України], яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 9 грудня 2019 рок у№ 969/2019.

Важливе значення для забезпечення гарантій незалежності суддів в Україні має Угода про Асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікована із заявою Законом № 1678-VII від 16 вересня 2014 року. Зокрема, статтею 14 вказаної Угоди передбачено, що в рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості.

Виходячи з наведеного можна дійти висновку, що конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

У контексті цієї справи колегія суддів також зазначає, що правильність обчислення стажу роботи на посаді судді безпосередньо впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що є однією з головних гарантій незалежності судді, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними актами.

За загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Як було вказано вище, положеннями ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Колегія суддів звертає увагу на статтю 2 Рекомендації Ради Європи CM/Rec (2007) 7 Комітету міністрів державам - членам щодо належного адміністрування щодо принципу законності, в якій зазначено, що адміністрування державні органи повинні діяти відповідно до закону. Вони не повинні вживати довільних заходів, навіть застосовуючи свій розсуд.

У контексті принципу законності загальноприйнято вважати, що незастосування закону можливо лише за умови:

1) встановлення судом ознак неконституційності такого закону вцілому або окремих його положень (частина четверта статті 7 КАС України): якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії; у такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) подолання судом встановлених колізій та застосування іншого акта вищої або такої ж юридичної сили (частина третя та п`ята статті 7 КАС України): у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України; якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України;

3) встановлення судом, що окремі положення закону не відповідають критерію «якість закону».

При цьому колегія суддів зазначає, що частина третя статті 142 Закону №1402-VIII неконституційною не визнавалась, а також вказана норма повною мірою відповідає критерію якості закону та не вступає в колізію з іншими нормами законів, що дозволяло б відповідачу не застосувати її стосовно позивача (у протилежному випадку рішення відповідача прямо б суперечило вимогам частини другої статті 19 Конституції України).

Статтею 137 Закону України №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Також, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Разом з цим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що розпорядженням Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 06.12.2016 № 160245 було призначено позивачеві щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86 % суддівської винагороди.

Не погодившись з розміром щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 22.02.2017 у справі № 740/180/17, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017, позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправними дії Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про відмову в нарахуванні та виплаті з 15 вересня 2016 року судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язано Ніжинське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити судді у відставці ОСОБА_1 , з 15 вересня 2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі з 90% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та зобов`язати провести перерахунок та виплату із врахуванням проведених виплат без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 має право на врахування до стажу роботи судді періодів роботи на посадах слідчого та старшого слідчого, а саме: з 31.07.1980 по 09.04.1990 (період перебування позивача на посаді слідчого СВ Ніжинського РВ УМВС України в Чернігівській області) та з 09.04.1990 по 14.01.1993 (період перебування позивача на посаді старшого слідчого СВ Ніжинського РВ УМВС України в Чернігівській області).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи встановлені постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 22.02.2017 у справі № 740/180/17 обставини, колегія суддів дійшла висновку, що у межах даної справи не підлягають доказуванню обставини, що стаж роботи позивача на посаді судді для обрахунку його щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, складає 36 років 1 місяць 15 днів.

При цьому, відповідач не заперечує проти того, що стаж позивача на посаді судді становить 36 років 1 місяць 15 днів, про що останній зазначив у клопотанні, поданому на виконання ухвали суду від 27.06.2023 та підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача.

Отже, враховуючи наведені вище положення ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого судді, обчисленої відповідно до ст. 135 та пп. 4 п. 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, виходячи з 50 відсотків (20 років роботи) + 2 % за кожний повний рік роботи понад 20 років.

Як встановлено судом першої інстанції, після прийняття рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 та на виконання судового рішення у справі № 620/2784/20, відповідач здійснив перерахунок довічного грошового утримання позивача виходячи з 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою ТУ ДСА України у Чернігівський області від 21.02.2020 № 03/36-729.

Поряд з цим, матеріалами справи підтверджується, що стаж роботи позивача саме на посаді судді для обрахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 36 років 1 місяць 15 днів.

Таким чином, виходячи з того, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 36 років, щомісячне довічне грошове утримання повинно виплачуватись позивачу в розмірі 82 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач при здійсненні перерахунку довічного утримання позивача протиправно

У свою чергу, колегія суддів дійшла висновку, що для застосування розміру 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про що просить позивач, відсутні жодні підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України № 2453-VI від 07.07.2010 «Про судоустрій і статус суддів», який з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020 в частині регулювання щомісячного грошового утримання остаточно втратив чинність.

При цьому, діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Неможливо використовувати для обрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання та за різними законами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 %.

З огляду на викладені обставини справи, на переконання колегії суддів рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Виходячи з розміру заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України Чернігівській області щодо зменшення відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 90 % до 56 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 82 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729 та фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Зі змісту ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України вбачається, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 243, 289, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Чернігівській області задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Чернігівській області щодо зменшення відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 90 % до 56 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-А, ідентифікаційний код 21390940) здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у розмірі 82 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-729 та фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови складено 14.11.2023.