Справа № 641/1272/23
Суддя: Богдан М. В.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/641/25/2023 Справа № 641/1272/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Богдан М.В.,

за участю представника позивача Євгеньєвої Л.Д.,

представника відповідача Макаренка О.В.,

секретаря - Двірник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.01.2023 року інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом Слободянюк О.М. був складений протокол про адміністративне правопорушення (серія ВАВ № 488897), згідно якого слідує, що: «25.01.2023 близько 14:58 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 здійснив продаж пива «Allesgut» об`ємом 1,0 л, вміст спирту 4,5% неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст. 156 КУпАП». 07.03.2023 року адміністративною комісією Київської міської державної адміністрації винесено постанову № 383 у справі про адміністративне правопорушення, якою Позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 6800 грн. Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю, з наступних підстав. Проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога, згідно до письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_4 , його нібито було опитано в присутності матері ОСОБА_5 , проте до позову надаються фото скріни з відеозапису камери спостереження магазину, де вбачається, що працівник поліції самостійно пише письмові пояснення, а потім передає дані письмові пояснення неповнолітньому ОСОБА_4 для ознайомлення, де він після прочитання ставить свій підпис. Крім того, позивач твердо запевняє, що прізвище другого працівника поліції було ОСОБА_6 , та цілком можливо, що неповнолітній ОСОБА_4 є братом цієї поліцейської, з даного вбачається пряма провокація поліції, задля встановлення планів з постановлення протоколів про адміністративні правопорушення. Крім того, до матеріалів адміністративної справи не було долучено відеозапис нібито вчиненого правопорушення, що був би прямим доказом вчинення правопорушення, з наявних в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що проведення вилучення жодних речей, зокрема, алкогольного напою, працівниками поліції не здійснювалось, немає даних про те, де на час прийняття рішення у справі знаходиться такий алкогольний напій.

16 травня 2023 року від представника відповідача Макаренка О.В. на адресу суду надійшов відзив, в якому просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, при цьому посилався на те, що 27.02.2023 року до адміністративної комісії надійшов протокол про адміністративне правопорушення від 25.01.2023 року серії ВАВ № 488897, складений інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Слободянюк О.М., відносно продавця ТОВ «МП-Київ» за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статі 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: «25.01.2023, близько 14:58 год. за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив продаж пива «Аllesgut», об`ємом 1,0 літри, вміст спирту 4,5%, неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». За результатами розгляду адміністративної справи за протоколом від 25.01.2023, на засіданні адміністративної комісії від 07.03.2023, винесено оскаржувану постанову № 383 про накладення на Позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 6 800,00 грн. Адміністративну справу про зазначене правопорушення було розглянуто відповідно до вимог статті 268 КУпАП, а при винесені оскаржуваної постанови у повному обсязі досліджено всі докази та обставини вчиненого правопорушення та цілком обґрунтовано винесено постанову про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП. Посилання позивача на те, що в оскаржуваному протоколі про адміністративне правопорушення в графах «Свідки» та «Поняті» стоять пропуски, що вказує на відсутність свідків та не залучення «Понятих», в той час, як до магазину заходили покупці так і на вулиці було багато людей є необґрунтованими. Вхід покупців до магазину не свідчить про їх перебування, саме в момент продажу позивачем неповнолітній особі слабоалкогольного напою - пива, біля каси, а перебування останніх на вулиці біля приміщення магазину, взагалі виключає можливість наявності у останніх будь-яких даних чи відомостей щодо обставин вчинення позивачем правопорушення. Крім того, в адміністративній справі, наявний оригінал та копія фіскального чека про здійснення о 14:58 год. транзакції 6577105 з продажу пива «Аllesgut», об?ємом 1,0 літри, вартістю 59,60 грн., що відповідає місцю та часу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеному у протоколі від 25.01.2023. В матеріалах адміністративної справи наявне письмове пояснення неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_4 , відібраних інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Слободянюк О.М. вбачається, що 25.01.2023, близько 14:55 год. в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_1 , неповнолітній придбав пиво «Аllesgut», об?ємом 1,0 літри, вміст спирту 4,5%, вартістю 59,60 грн. При цьому, продавець не запитував у нього документів, що підтверджують вік покупця, а надав решту коштів та чек на придбання товару. Вийшовши з магазину, неповнолітній був зупинений працівниками поліції для з`ясування обставин продажу та придбання слабоалкогольного напою - пива.

Зі змісту письмових пояснень вбачається, що останні відібрані інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Слободянюк О.М., у присутності матері неповнолітнього - ОСОБА_5 про що свідчить її власноручний підпис.

Оскільки, в матеріалах адміністративної справи від 07.03.2023 № 383, яка була розглянута на засіданні адміністративної комісії, відсутні документи складені інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві лейтенант поліції Майстренко А.О., у Позивача та його представника, відсутні підстави стверджувати, що вказаним документом є саме пояснення неповнолітнього, оскільки ним може бути службовий документ пов`язаний зі здійсненням встановлених для цієї посади (інспектор СЮІ Деснянського УП ГУНП у м. Киеві) повноважень та безпосередньо пов`язаний з реалізацією завдань та виконанням функцій покладених на працівників секторів ювенальної поліції щодо профілактичної роботи з неповнолітніми.

Співпадіння прізвищ та по батькові інспектора СЮП Деснянського УП ГУНІ у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_4 не є беззаперечним свідченням родинних зав`язків останніх, оскільки прізвище - ОСОБА_6 та ім?я - ОСОБА_8 є розповсюдженим в Україні, а тому може бути випадковим збігом.

Твердження та обґрунтування позивача і його адвоката щодо вчинення інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 та інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві лейтенантом поліції ОСОБА_7 відносно Позивача «провокації» адміністративного правопорушення також ґрунтуються виключно на припущеннях.

Враховуючи той факт, що Позивачем та його представником не надано допустимих, достатніх та належних доказів ініціювання інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 та інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві лейтенантом поліції ОСОБА_7 купівлі неповнолітнім слабоалкогольного напою, продаж якого здійснює позивач, порушення п. 1 ст. 6 Конвенції відсутні. Доказів умисної протиправності дій з боку зазначених працівників СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві позивачем та його адвокатом не надано.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 25.01.2023 серія 488897 вбачається, що під час його складання нічого не вилучалося.

Не вилучення інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Слободянюк О.М. пляшки слабоалкогольного напою - пива у неповнолітнього ОСОБА_4 жодним чином не свідчить про невідповідність постанови від 07.03.2023 № 383 вимогам законодавства.

Відповідач, при розгляді адміністративної справи від 07.03.2023 № 383 встановив, що позивач, як продавець магазину ТОВ «МП-Київ», продав слабоалкогольний напій - пиво неповнолітній особі, проявивши необережність, оскільки не переконався щодо віку особи, що є порушенням правил торгівлі, яке створило загрозу здоров`ю неповнолітньої особи через можливість вживання слабоалкогольного напою.

Оскільки, як зазначено вище, адміністративне правопорушення вчинене позивачем було виявлено у не безпосередній момент його вчинення, то відеозаписи портативних відеореєстраторів інспектора СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 та інспектора СЮП Деснянського УП ГУНП у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_7 могли фіксувати лише момент виявлення неповнолітнього ОСОБА_4 зі слабоалкогольним напоєм - пивом та процес документування вчиненого Позивачем правопорушення, на місці його вчинення.

На підставі викладеного, Відповідач стверджує, що оскаржувана постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення від 07.03.2023 винесена у порядку та спосіб, визначені законодавством та в межах наданих Відповідачу повноважень, у зв?язку з чим, Відповідач вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи викладені у відзиві підтримав, в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши надані суду докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту спірної постанови від 07.03.2023 № 383, 25.01.2023 о 14:58 год за адресою: м. Київ, вул. Шолом-Алейхема 17А, ОСОБА_2 , знаходячись на робочому місці, здійснив продаж пива «Аllesgut», об`ємом 1,0 літри, вміст спирту 4,5%, вартістю 59,60 грн., неповнолітній особі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідальність за це правопорушення передбачена ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цією постановою на позивача ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 6800,00 грн.

Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частина 2 статті 156 КУпАП встановлює відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Суб`єктом даного правопорушення, виходячи із диспозиції даної норми, є працівник підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування.

За приписами ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 Постанови пленуму Верховного Суду України №6 від 24.06.1988 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. А згідно з ч.2 даної статті ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Відповідно до положень ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, склад адміністративного правопорушення характеризується сукупністю чотирьох елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Відповідно до ст.251 КУпАП визначено, що доказами б справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото» і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. На цьому акцентував увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу № 524/5741/16-а.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Опис обставин, установлених під час розгляду справи, повинен містити вказівку на дату, час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть. У контексті ч. 2 ст. 156 КУпАП опис обставин, крім згаданого вище, має містити ідентифікуючі дані особи, якій продано алкогольні, слабоалкогольні напої або тютюнові вироби (прізвище, ім`я, по батькові, повна дата народження), а також кількісні й вартісні характеристики проданого напою чи виробу.

Так, ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Як вбачається із матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за продаж у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_1 пива «Аllesgut» неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачем досліджено протокол про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_2 , пояснення ОСОБА_10 , рапорт інспектора СЮП Деснянського УП ГУНП в м. Києві ст. лейтенанта поліції Слободянюк О., оригінал та копія фіскального чека про здійснення о 14:58 год. транзакції 6577105 з продажу пива «Аllesgut».

Відповідно до ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» котра встановлює обмеження щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особам, які не досягли 18 років.

Частиною четвертою ст. 15-3 вказаного Закону встановлено, що якщо у продавця пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння виникли сумніви щодо досягнення 18-річного віку покупцем, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні, слабоалкогольні напої, вина столові, тютюнові вироби, електронні сигарети, рідини, що використовуються в електронних сигаретах, пристрої для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, продавець повинен звернутися до такого покупця з вимогою пред`явити паспорт громадянина України або інший документ, що підтверджує його вік.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 15-3 цього ж Закону, у разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння такій особі забороняється.

Частина 2 ст.156 КУпАП є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до конкретних правил і норм, які регулюють правила торгівлі, у тому числі, тютюновими виробами, тому в оскаржуваній постанові адміністративна комісія повинна була б посилатися на норми ст.15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", що у оспорюваній постанові відсутнє.

Згідно з пунктом 2 цієї норми, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особам, які не досягли 18 років.

Тобто фактично предметом адміністративного правопорушення, за яке накладено стягнення на позивача, є пиво, а об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у продажі пива особі, яка не досягла 18 років.

Таким чином, і у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, порушення якого допущено особою відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє.

У порушення ч. 2 ст. 283 КУпАП, оскаржувана постанова не містить посилання на пункт, частину, статтю, тощо нормативно-правового акту, який регулює правила торгівлі пивом та який був порушений позивачем. Адміністративною комісією вказаний факт був залишений поза увагою.

Сам по собі продаж товарів в магазині, як оплатна передача майна однією особою у власність іншій особі врегульована законодавчими нормами.

В матеріалах справи наявні фото, які не доводять фактів описаних у фабулі протоколу, оскільки фото невідомих людей не доводить фактів описаних у фабулі протоколу. Коли, ким, чим, де та за яких обставин зроблено це фото встановити неможливо. Крім цього незрозуміло, що засвідчує це фото - троє невідомих людей, один до одного повернутий спиною, не може бути доказом, адже не доводить того, що саме ОСОБА_2 є суб`єктом правопорушення, яке йому інкримінують, адже немає доказів, що вказують на те, що саме він, а не інша особа здійснила продаж.

У відповідності до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18.12.2018 року № 102, Під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов?язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Таким чином, при виконанні обов`язків, поліцейський має вести відеозапис на нагрудну камеру, яка включена з моменту приступлення до виконання обов`язків, та вимикається лише після здачі апарату після робочої зміни.

До матеріалів адміністративної справи не було долучено відеозапис вчиненого ОСОБА_2 правопорушення, що був би прямим доказом вчинення правопорушення.

Рапорт поліцейського не може братися до уваги, так як вказана особа є ініціатором складання протоколу про адміністративне правопорушення, а отже є заінтересованою особою у результатах розгляду справи.

Також в протоколі про адміністративне правопорушення ВАВ № 488897 від 25.01.2023 року, який складений відносно позивача за ч.2 ст.156 КУпАП, не зазначено інформації про вилучення будь-яких алкогольних, слабоалкогольних напоїв, про наявність фіскального чека, що підтверджував би продаж вказаного товару, що "поза розумним сумнівом" підтверджував би продаж вказаного товару, відсутні поняті, свідки та потерпілий, як і не зазначено засоби здійснення будь якої відеофіксації.

Крім того, в матеріалах справи щодо позивача відсутні жодні належні та допустимі докази про його статус, як працівника підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування (наказ про прийняття на роботу тощо), не містяться посилання на такі докази і в постанові від 07.03.2023 року, у протоколі про адміністративне правопорушення ВАВ № 488897 від 25.01.2023 року зазначено, що ОСОБА_2 є продавцем ТОВ «МП-Київ» без жодного підтвердження вказаних обставин.

Отже, не підтверджено відповідними документами чи являвся ОСОБА_2 25.01.2023 року продавцем магазину «HOP-HEY», не встановлено дійсного власника даного магазину та не опитано останнього з приводу продавців та графіку їх роботи.

Посилання органу, що розглядає справу на письмове пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, за відсутності належних і допустимих доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, на думку суду, є недостатнім.

Як вбачається із матеріалів справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за продаж у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_1 пива «Аllesgut» неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, згідно письмових пояснень неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його було опитано в присутності його матері ОСОБА_5 , про що стоїть її власний підпис під його поясненнями.

За прийнятою практикою ЄСПЛ визнає, що якщо поліція «приєдналася» до злочинної діяльності, а не ініціювала її, то дії поліції, таким чином, можна охарактеризувати як таємну роботу, але не як провокацію, яка порушувала б п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Така модель боротьби була законно прийнята і застосована (Рішення у справі «Мілінііне проти Литви»).

Однак, в разі наявності факту ініціювання працівниками поліції купівлі неповнолітнім алкогольних напоїв, де здійснює продаж алкоголю Позивач, то в такому випадку існує порушення п.1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до сформованої позиції Європейського суду з прав людини наявність державного інтересу не можна використовувати в якості обґрунтування щодо використання доказів, отриманих в результаті поліцейської провокації, оскільки застосування таких доказів наражає обвинуваченого на ризик остаточно позбавитись справедливого судового розгляду із самого початку; внутрішньодержавне законодавство не повинно дозволяти використання доказів, отриманих в результаті підбурювання з боку державних агентів. В іншому випадку таке законодавство не відповідає принципу «справедливого судочинства». (Рішення ЄСПЛ у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 9 червня 1998 року, «Худобін проти Російської Федерації» від 26 жовтня 2006 року, «Ваньян проти Російської Федерації» від 15 грудня 2005 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.)

Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що, тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).

ЄСПЛ зазначає, що застосування агентів під прикриттям повинно бути обмежене, співробітники поліції можуть діяти таємно, але не займатись підбурюванням (рішення ЄСПЛ від 9 червня 1998 року у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»).

Під провокацією (поліцейською) ЄСПЛ розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Європейський Суд з прав людини у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Разом із тим, орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, не має права самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу, що є неприпустимим.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Основним джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, оскільки саме він є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена за відсутності достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 у день, час та місці, які зазначені у постанові про адміністративне правопорушення, здійснював продаж пива неповнолітній особі, позивачу пред`явлено неконкретне обвинувачення, що порушує його право на захист, суд доходить висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, що у свою чергу свідчить про неправомірність винесеної відносно останнього постанови про накладення адміністративного стягнення та обумовлює необхідність її скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що спірна постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а позов - підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

ОСОБА_2 були понесені витрати на оплату судового збору на суму 536,80 грн.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що за результатами судового розгляду суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 73, 75, 77, 205, 241, 242, 244, 246, 286 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) № 383 від 07.03.2023 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та накладення адміністративного стягнення - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, - закрити.

Стягнути з Київської міської державної адміністрації за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Адміністративна комісія при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

Суддя: М. В. Богдан