Справа № 260/2226/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 260/2226/23 пров. № А/857/17807/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року, головуючий суддя - Калинич Я.М., ухвалене у м. Ужгород, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною ат зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ НП у Закарпатській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у: ненарахуванні та невиплаті позивачу компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік в розмірі 22630,96 грн.; ненарахуванні та невиплаті позивачу при звільненні зі служби одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби в розмірі 165815,5 грн.; ненарахуванні та невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористану соціальну додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 рік тривалістю 10 календарних днів в розмірі 11610 грн. Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу: грошову компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік в розмірі 22630,96 грн.; грошову компенсацію за невикористану соціальну додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 рік тривалістю 10 календарних днів в розмірі 11610 грн.; одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби в розмірі 165815,5 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, починаючи з 04.10.2022 року по день фактичної виплати заборгованості. Зобов`язати відповідача та його керівника подати суду звіт про виконання судового рішення протягом трьох робочих днів з моменту набуття рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період проходження служби в поліції позивач мав право на додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 рік тривалістю 10 календарних днів, компенсацію за яку після звернення позивача відповідачем так і не було виплачено. Крім того зазначив, що на його думку відповідач здійснив неправильний розрахунок суми компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік, а також розміру виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 років повних календарних років служби. Відтак, позивач за захистом своїх прав звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, що виплачується у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби без урахування всіх складових грошового забезпечення ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік, а також одноразової грошової допомоги, що виплачується у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням суми всіх складових грошового забезпечення станом на день звільнення ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду та раніше проведених виплат; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що зазначались ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 01 вересня 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на службу в поліцію.

ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , має двох дітей віком до 15 років, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 ).

Наказом ГУНП в Закарпатській області №174-о/с від 27.09.2022 року майора поліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення поліції №2 Ужгородського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції з 03 жовтня 2022 року.

Як видно з листа Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №38аз/106/2-2022 від 26.12.2022 року та архівної відомості №1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року позивачу було нараховано матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 15033,91 грн. Крім того, позивачу виплачено компенсацію за невикористані 33 дні відпустки за 2022 рік у розмірі 15682,04 грн., а також одноразову грошову допомогу при звільненні із служби (вихідну допомогу) у розмірі 89 102,50 грн.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати передбаченої нормами законодавства України грошової компенсації за додаткову оплачувану відпустку як одному з батьків, який має двох дітей віком до 15 років за 2021 рік тривалістю 10 календарних днів протиправною, а також не погоджуючись із здійсненими відповідачем розрахунками суми одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 25 років повних календарних років служби, а також суми компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за 2022 рік, з метою захисту порушеного права позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при розрахунку розміру грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку не враховано індексацію, що підтверджено розрахунком наведеним у відзиві відповідача. Індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, то вона має бути врахована у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 для розрахунку грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку. Позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач мав, на день звільнення позивача, належну інформацію про те, що на час проходження служби він сповістив роботодавця, що така не була використана у спірному періоді його дружиною, оскільки право на отримання такої обома батьками законодавством не передбачено. Відповідачем неправомірно не включено суму індексації до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_1 . Сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки наразі відповідачем не визначена, не виплачена, що унеможливлює встановлення судом дня фактичного розрахунку та суми, яку належить стягнути на користь позивача як компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні. Також суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст.92 Закону №580, а саме щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 4 Закону №504/96 передбачено такі види відпусток : 1) щорічні відпустки : основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки : відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону №504/96).

Закон №580 визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ч.1, 3 ст.59 Закону №580, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.92 Закону №580, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно ч.1, 2, 3, 4 ст.93 Закону №580, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до ч. 8, 9, 10, 11 ст.93 Закону №580, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частиною першою статті 94 Закону №580 визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (ч.2 ст94 Закону №580).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 року було затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №260).

Згідно п.8 розд. III Порядку №260, поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Водночас положеннями абз. 7, 8 п.8 розд. ІІІ Порядку №260 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби.

При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 Закону №504/96, ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

У спірних правовідносинах позивач оскаржує, зокрема суму нарахованої відповідачем компенсації за невикористану щорічну основну відпустку та додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік, тобто за рік у якому позивач був звільнений з роботи відповідачем вірно розраховано на підставі пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 розмір грошової компенсації за 33 календарних дні невикористаної відпустки.

При цьому, судом попередньої інстанції вірно враховано, що оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, то вона має бути врахована у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 для розрахунку грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку.

Також згідно з абзацом 4 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №260 поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з абзацом 1 пункту 6 розділу VI Порядку №260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Як було встановлено судом та не заперечується сторонами, ГУНП в Закарпатській області у жовтні 2022 року нарахувало та виплатило позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 89102,50 грн. (25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією архівної відомості №1 за період з січня 2022 по грудень 2022 року.

Як передбачено ч. 3 розділу 1 Наказу №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином відповідачем правомірно застосовано при розрахунку суми виплати одноразової грошової допомоги при звільненні Порядок №260 для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з грошового забезпечення, які мають постійний характер.

Крім цього, статтею 19 Закону №504/96 передбачена додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Така відпустка надається щорічно одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків, тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Як слушно зауважив суд першої інстанції, право на таку додаткову відпустку має один із батьків, що має 2-х та більше дітей.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є батьком двох дітей віком до 15 років.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання додаткової соціальної відпустки, передбаченої ст.19 Закону №504/96.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред`явити для отримання додаткової соціальної відпустки. Тому для підтвердження права на вказану відпустку в даному випадку працедавцеві має бути пред`явлений будь-який офіційно складений, оформлений і засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується невикористання матір`ю дітей відпустки, передбаченої ст.19 Закону №504/96, у спірному періоді.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що скаржник не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідач мав належну інформацію про те, що на час проходження служби він сповістив роботодавця, що така не була використана у спірному періоді його дружиною, оскільки право на отримання такої обома батьками законодавством не передбачено.

При цьому, роботодавець самостійно встановити вказану обставину не може. Будь-яких доказів на спростування вказаних тверджень позивач до суду не надав.

Більше того, колегія суддів враховує, що позивач не звертався до відповідача із заявами (рапортами) про надання такої відпустки у період проходження військової служби чи грошову компенсацію за невикористані дні такої відпустки.

На думку колегії суддів, ГУ НП могло об`єктивно не знати про бажання позивача, як батька, реалізувати право на отримання такої додаткової відпустки.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що наявність у позивача 2-х та більше дітей віком до 15 років, не є безумовною підставою для реалізації права на отримання такої відпустки, оскільки в даному випадку необхідною умовою є також відсутність факту використання такої відпустки у спірному періоді іншим із батьків.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність в даному випадку бездіяльності ГУ НП та необгрунтованість позовних вимог в цій частині.

Також, статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При звільненні позивача зі служби в поліції йому не було виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку.

Однак, суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки наразі відповідачем не визначена, не виплачена, що унеможливлює встановлення судом дня фактичного розрахунку та суми, яку належить стягнути на користь позивача як компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні.

Після виконання відповідачем судового рішення, позивач не позбавлений права звернутись з позовом про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про часткову підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі №260/2226/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін