Справа № 140/15788/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року ЛуцькСправа № 140/15788/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (далі Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій щодо:

1) відмови у здійсненні перерахунку та виплати з 29 січня 2020 року по 22 вересня 2022 року грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (із урахуванням проведених виплат); зобов`язання здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 22 вересня 2022 року, допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (із урахуванням проведених виплат);

2) відмови у здійсненні перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за всі невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток, допомоги для оздоровлення за 2022 рік з місячного грошового забезпечення, із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, та щомісячної додаткової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) у розмірі 100000,00 грн (із урахуванням проведених виплат); зобов`язання здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за всі невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток, допомоги для оздоровлення за 2022 рік з місячного грошового забезпечення, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, та щомісячної додаткової винагороди згідно з Постановою №168 у розмірі 100000,00 грн (із урахуванням проведених виплат);

3) відмови у здійсненні перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року (з урахуванням виплачених сум); зобов`язання здійснити перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року (з урахуванням виплачених сум);

4) відмови у здійсненні нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по вересень 2022 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018 року, виходячи з розміру індексації, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року; зобов`язання здійснити нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по вересень 2022 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018 року, виходячи з розміру індексації, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року;

5) відмови у здійсненні нарахування та виплати допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з вказаною постановою;

6) відмови у здійсненні нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» (далі Постанова №702), за 2014-2023 роки з місячного грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, та щомісячної додаткової винагороди згідно з Постановою №168 у розмірі 100000,00 грн (із урахуванням проведених виплат); зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та Постановою №702, за 2014-2023 роки з місячного грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, та щомісячної додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн (із урахуванням проведених виплат);

7) відмови у здійсненні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми нездійснених виплат грошового забезпечення та індексації за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати; зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми нездійснених виплат грошового забезпечення та індексації за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та 26 вересня 2022 року був звільнений з військової служби з виключенням усіх видів грошового забезпечення.

Із наданої Військовою частиною НОМЕР_1 інформації позивачу стало відомо, що розміри грошового забезпечення та обов`язкових виплат, а саме: посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням, допомоги на оздоровлення за 2016 - 2017 роки, 2020-2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за всі невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток, індексації грошового забезпечення, які були йому нараховані та виплачені, не відповідають вимогам чинного законодавства та є значно меншими. Також при звільненні з військової служби не здійснено виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та Постановою №702 за 2014-2023 роки.

24 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із вимогою у здійсненні перерахунку відповідно до вимог законодавства належних грошових виплат. Однак листом від 13 травня 2023 року №11-3885 відповідач безпідставно відмовив у вчиненні дій, про які йшлося у заяві.

Дії відповідача позивач вважає протиправними і такими, що порушують його права.

Зокрема, позивач зазначив, що застосування відповідачем для визначення грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення за 2020-2022 роки розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, є протиправним з огляду на те, що 29 січня 2020 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103), яким до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704) внесено зміни щодо визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Тому з 29 січня 2020 року - з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін, тобто, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Крім того, законами про Державний бюджет на 2020, 2021 роки не встановлено застережень щодо застосування розрахункової величини для визначення грошового забезпечення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2018 року.

Також позивач вказав, що із початку введення воєнного стану в Україні, щомісячно мав право на виплату додаткової винагороди згідно Постанови №168 у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць та відповідно мав право на її отримання на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. Позивач вважає, що така винагорода входить до складу місячного грошового забезпечення, з якого зокрема обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, одноразова грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, компенсація за невикористані дні основної та додаткової відпусток, що безпідставно не врахував відповідач при їх виплаті.

Не погоджується позивач і з порядком обрахунку індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року, оскільки відповідач неправильно визначив місяць для обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць). Січень 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» є місяцем підвищення посадових окладів військовослужбовців. Підвищення посадових окладів військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року не відбувалося. Тому саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за спірний період. З 01 березня 2018 року у нього виникло право на отримання індексації-різниці між сумою індексації і розміром підвищення грошового доходу у березні 2018 року, що має нараховуватися до дня звільнення зі служби.

Позивач покликається також на те, що упродовж 2014-2023 років проходив військову службу на посадах, які надають право на отримання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702, однак при звільненні він не отримав грошової компенсації за невикористані дні зазначеної додаткової відпустки.

Крім того, позивач вказав, що при несвоєчасній виплаті грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення у належному розмірі має право відповідно до положень Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон - №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі Порядок - №159) на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні (а.с.65-87). В обґрунтування цієї позиції зазначив, що з дня набрання законної сили рішенням суду у справі №826/6453/18 пункт 6 Постанови №103 втратив чинність та з 29 січня 2020 року діє попередня редакція пункту 4 Постанови №704, яка передбачає визначення посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання з урахуванням розрахункової величини розміру прожиткового мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), помноженого на відповідний тарифний коефіцієнт. Звернув увагу суду, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон №1774-VIII), який набрав чинності 01 січня 2017 року, передбачено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Крім того, відповідно до Схеми тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, його територіального органу та Управління інформації, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 02 березня 2018 року №169, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16 березня 2018 року за №318/31770, розмір посадового окладу визначається шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, передбачений додатком 1 до Постанови №704.

Також відповідач зазначив, що індексація грошового забезпечення з грудня 2015 року до лютого 2018 року позивачу не нараховувалася у зв`язку із відсутністю кошторисних призначень. Просив врахувати, що головним розпорядником коштів є Міністерство внутрішніх справ, а Краматорський прикордонний загін є лише розпорядником третього рівня, який до того ж був створений лише у 2015 році.

З приводу виплати індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по вересень 2022 року відповідач зауважив, що згідно з офіційними даними Державної служби статистики України індекс споживчих цін з березня 2018 року перевищив поріг індексації 103 відсотка тільки в листопаді 2018 року, а тому індексація грошового забезпечення військовослужбовців повинна здійснюватися з грудня 2018 року. Позивачу у такому порядку індексація грошового забезпечення нараховувалася та виплачувалася.

Відповідач з приводу виплати одноразової грошової допомоги при звільненні повідомив, що така виплачена ОСОБА_1 за повних 22 роки. При цьому при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні враховується місячне грошове забезпечення за місяць, у якому військовослужбовця звільняють зі служби, та розрахунок проводиться з постійних виплат. Додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, до таких не відноситься. Те саме стосується розрахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік.

Також відповідач просив відмовити у позовній вимозі щодо компенсації втрати частини доходів, зауваживши, що така виплачується лише у разі порушення строків виплати доходів, які не мають разового характеру.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від сторін не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з 13 жовтня 2015 року по 06 травня 2016 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Військової частини №12/4753 та витягом з наказу від 06 травня 2016 року №191-ОС (а.с.91-92). Крім того відповідно до витягу з наказу від 05 вересня 2016 року №346-ОС ОСОБА_1 з 05 вересня 2016 року зараховано до списку особового складу Військової частини НОМЕР_1 (а.с.93) та наказом начальника НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 24 вересня 2022 року №386-ОС позивача звільнено з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 3 часини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а наказом від 26 вересня 2022 року №288-ОС виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 26 вересня 2022 року (а.с.94).

Зі змісту наказу від 26 вересня 2022 року №288-ОС слідує, що ОСОБА_1 грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачувалася, а при звільненні належить виплатити, зокрема, компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік за 10 календарних днів. Також виплаті підлягає компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки тривалістю 14 календарних днів на рік та додаткова винагорода із розрахунку 30000,00 грн на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 24 вересня по 26 вересня 2022 року за 3 доби.

Як вбачається з особистих карток грошового забезпечення за 2016-2017 роки (а.с.34-35), позивачу виплачувалася допомога для оздоровлення в березні 2016 року у сумі 5151,00 грн та у серпні 2017 року у сумі 5304,00 грн.

Відповідно до особистих карток грошового забезпечення за 2020-2021 роки ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога для оздоровлення в грудні 2020 року в сумі 13051,50 грн, в грудні 2021 року - 13113,70 грн, в жовтні 2022 року 16605,60 грн.

Також позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 182661,60 грн та грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій в сумі 67529,44 грн (а.с.29).

На звернення позивача (щодо надання інформації та проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) (а.с.36-37, 46-54) відповідач листами від 10 квітня 2023 року №2779 (а.с.38-39) та від 13 травня 2023 року №3885 (а.с.55-57) проінформував, що за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 18138,53 грн. При цьому для розрахунку індексації грошового забезпечення застосовувався базовий місяць жовтень 2015 року, вересень 2016 року та березень 2018 року; в задоволенні вимог заяви про перерахунок вказаних виплат відмовлено (через відсутність підстав).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом №2011-XII.

Згідно зі статтею 9 Закону 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (пункт 1).

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 2).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (пункт 3).

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (пункт 4).

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №704.

Відповідно до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пункт 4 Постанови №704 в редакції, чинній на день її прийняття, визначав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103 (набрала чинності 24 лютого 2018 року), якою внесено зміни до Постанови №704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції, якою установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 Постанови №103).

На момент набрання чинності Постановою №704 (01 березня 2018 року) пункт 4 було викладено в редакції змін згідно з пунктом 6 Постанови №103.

Отже, станом на 01 березня 2018 року пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року.

Також пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII встановлена заборона використання мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення розміру посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Тобто, згідно із внесеними змінами розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальними) званням як складових грошового забезпечення став розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року, який був сталою незмінною величиною. При цьому мінімальна заробітна плата для розрахунків розмірів цих окладів не застосовувалася взагалі.

Спірність питання у цій справі полягає у правомірності дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення у 2020 - 2022 роках, а також допомоги на оздоровлення за 2020-2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за всі невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпусток без урахування під час їх обчислення розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, розрахованих з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року їх виплати.

При вирішенні спору в означеній частині позовних вимог суд враховує, що відповідно до статті 6 Закону України від 05 жовтня 2000 року №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон №2017-III) базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Частиною другою статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Звідси слідує, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі встановлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Пунктом 8 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 23 листопада 2018 року №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було передбачено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

Однак Закон України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закон України від 15 грудня 2020 року №1082-ХІ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України від 02 грудня 2021 року №1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2018 року, у 2020 - 2022 роках не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих відповідно до цієї постанови, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, до 01 січня 2020 року - набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Згідно з приписами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №440/6017/21 сформулював правові висновки з приводу застосування норм права щодо розрахункової величини для визначення посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням згідно з Постановою №704. Так Верховний Суд виснував, що з 01 січня 2020 року положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік, у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.

Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі №400/6214/21 (за позовом військовослужбовця до військової частини у спорі щодо незастосування відповідачем при визначенні посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням відповідно до пункту 4 Постанови №704 розрахункової величини - розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (на 2020, 2021 рік)) дійшов таких же висновків.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови №704. Тобто, з 29 січня 2020 року (з дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/6453/18) діє пункт 4 Постанова №704 щодо розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням в редакції, яка була чинна до набрання чинності Постановою №103.

При цьому встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року за посадою розвідника-кулеметника встановлено посадовий оклад 3000,00 грн (7 тарифний розряд), з 06 квітня 2020 року за посадою начальника кулеметної групи посадовий оклад 2910,00 грн (7 тарифний розряд), з 09 вересня 2021 року за посадою інспектора прикордонної служби 2 категорії начальника кулеметної групи відділення вогневої підтримки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - посадовий оклад 3170,00 грн (9 тарифний розряд). Крім того, ОСОБА_1 встановлено з 01 січня 2020 року посадовий оклад за військовим (спеціальним) званням «прапорщик» 950,00 грн, з 01 січня 2021 року посадовий оклад за військовим (спеціальним) званням «штаб-сержант» 950,00 грн, про що слідує з особистих карток грошового забезпечення (а.с.29-31).

У цій справі судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що у спірному періоді (у 2020-2022 роках) ОСОБА_1 грошове забезпечення виплачувалося з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які розраховані згідно з Постановою №704, виходячи з розрахункової величини прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01 січня 2018 року для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб з 1 січня 2018 року - 1762 гривні.

Натомість статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2270,00 грн; статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2481,00 грн; статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 01 січня прожитковий мінімум для працездатних осіб 2684,00 грн.

Пунктом 2 розділу I Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за №854/32306; далі - Інструкція №558, зі змінами), установлено, що грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

У розділі IV Інструкції №558 визначені порядок, умови та розміри виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 глави 7 розділу IV Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Право на виплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки визначене абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII.

Відповідно до пункту 6 глави 8 розділу V Інструкції №558 у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Розмір, підстави, порядок виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби відповідно до пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII регламентовано главою 9 розділу V Інструкції №558.

Так пунктом 1 глави 9 розділу V Інструкції №558 установлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Отже, виплата допомоги для оздоровлення, а також одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток здійснюється з місячного грошового забезпечення, до складу якого входять посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням, тобто розмір останніх безпосередньо впливає на розмір одноразових видів грошового забезпечення та виплат при звільненні.

Як уже зазначалося судом, ОСОБА_1 була виплачена грошова допомога для оздоровлення в грудні 2020 року в сумі 13051,50 грн, в грудні 2021 року - у сумі 13113,70 грн, а в жовтні 2022 року - у сумі 16605,60 грн; також йому виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 182661,60 грн та грошова компенсація невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової щорічної відпустки як учаснику бойових дій у сумі 67529,44 грн (а.с.29).

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 відповідач протиправно не врахував розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на січень 2020 року, січень 2021 року, січень 2022 року як розрахункової величини що призвело до виплати місячного грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 26 вересня 2022 року, а так само виплати одноразової допомоги для оздоровлення за 2020 -2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації щорічної та додаткової відпусток у меншому, ніж належить, розмірі. Таким чином, ці види грошового забезпечення та виплат підлягають перерахунку.

При цьому щодо врахування щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 100000,00 грн при здійсненні перерахунку одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, допомоги на оздоровлення за 2022 рік суд зазначає таке.

Пунктом 1 Постанови №168 (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

З особистої картки грошового забезпечення за 2022 рік слідує, що ОСОБА_1 виплачувалася додаткова винагорода відповідно до Постанови №168: 29550,69 грн у березні, 88306,45 грн у квітні, по 100000,00 у травні липні, 63666,57 грн у жовтні (за вересень).

З огляду на зміст пункту 1 Постанови №168, яким регламентовано підстави та порядок виплати додаткової винагороди, така винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від виконання завдань та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про тимчасовий характер такої додаткової винагороди.

Окрім цього, на таке тлумачення вказаної норми вказує подальший підхід держави до вказаної виплати, наприклад, в наказі Міністерства оборони України від 25 січня 2023 №44 «Про внесення змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року №177/39233) перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення доповнено додатковою винагородою на період дії воєнного стану.

Суд приймає до уваги те, що виходячи із приписів пункту 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ, пункту 2 Постанови №704, до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.

Поряд з тим жодним нормативно-правовим актом не передбачено включення до складу місячного грошового забезпечення (з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, компенсація щорічної та додаткової відпусток, одноразова грошова допомога для оздоровлення) додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Зазначена у позовній заяві правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17, не є релевантною для розгляду цієї справи, оскільки стосуються інших обставин, а саме включення до складу грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова №889). Така щомісячна додаткова грошова винагорода, яка виплачувалася до 28 лютого 2018 року, відповідала ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Натомість Постановою №168 запроваджена додаткова винагорода, яка носить тимчасовий характер.

На думку суду, оскільки до складу місячного грошового забезпечення включаються винагороди, які мають постійний характер, а додаткова винагорода в розмірі до 100000,00 грн має тимчасовий характер (виплачується лише у період дії воєнного стану, а її розмір не є сталим та визначається наказами командирів (начальників)), тому відсутні правові підстави для включення додаткової винагороди, передбаченої Постанови №168, до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога при звільненні, компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, допомоги для оздоровлення за 2022 рік.

З огляду за вказане в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

При вирішенні спору в частині позовних щодо нарахування та виплати допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки із місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з Постановою №889 суд зазначає, що вказаною Постановою закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Підпунктами 1, 5 пункту 1 Постанови №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

З особистих карток грошового забезпечення за 2016, 2017 роки (а.с.34 зворот, 35 зворот), видно, що позивачу з лютого 2016 року по травень 2016 року та з жовтня 2016 року по грудень 2017 року виплачувалася щомісячна додаткова грошова допомога.

Також відповідно до особистих карток грошового забезпечення за 2016, 2017 роки, позивачу виплачувалася допомога для оздоровлення в березні 2016 року у сумі 5151,00 грн та у серпні 2017 року у сумі 5304,00 грн. При цьому до складу грошового забезпечення, з якого проведено обчислення допомоги для оздоровлення у 2016, 2017 роках, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889, що не заперечує відповідач.

Як на підставу для неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого проводився розрахунок допомоги для оздоровлення, відповідач покликається на пункт 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 лютого 2026 року №73 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за №217/28347; далі Інструкція №73), відповідно до яких винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Проте, застосовуючи наведену Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачеві допомоги на оздоровлення, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади прийняв Постанову №889, якою з 01 жовтня 2010 року установив щомісячну додаткову грошову винагороду. Як слідує зі змісту подальших змін до цієї постанови, перелік військовослужбовців та інших осіб, яким відповідно до пункту 1 цієї постанови встановлювалася винагорода, розширено.

Зі змісту Постанови №889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ та Постанова №899, а не Інструкція №73 в частині обмеження включення до місячного грошового забезпечення, з якого нараховується допомога для оздоровлення, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17 та у постанові Верховного Суду від 21 січня 2022 року у справі №520/8887/2020.

Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2021 року у справі №825/997/17 зазначила, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду повторює, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17).

Таким чином, щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога для оздоровлення, а тому взаємопов`язані позовні вимоги, які стосуються перерахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги для оздоровлення за 2016 2017 роки із місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченою Постановою №889, підлягають задоволенню.

У цій справі спірний є також питання права на виплату позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2014-2023 роки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та Постановою №702, з місячного грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, та щомісячної додаткової винагороди згідно з Постановою №168 у розмірі 100000,00 грн (із урахуванням проведених виплат).

Відповідно до пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою №702 затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2-5.

Додаток 4 до вказаної постанови містить перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.

Постановою №702 одночасно затверджено Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Пунктом 11 вказаного Порядку передбачено, що щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

Як вбачається з особистих карток грошового забезпечення та довідки відповідача від 27 жовтня 2023 року №12/4769 (а.с.95-96), ОСОБА_1 з 13 жовтня 2015 року по 06 травня 2016 року перебував на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії снайпер 2 відділення інспекторів прикордонної служби 2 прикордонної застави оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України та з 13 липня 2021 року по 26 вересня 2022 року на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії начальник кулеметної групи відділення вогневої підтримки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Посада інспектора прикордонної служби 1, 2, 3 категорії входить до переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку (додаток 4 до Постанови №702).

Відповідно до абзаців другого, третього пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відмовляючи у виплаті компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, Постановою №702, відповідач на звернення позивача листом від 13 травня 2023 року №11-3885 (а.с.55-57) покликався на абзац третій пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, що як зазначалося вище, передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення як компенсацію за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або в особливих географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або додаткову відпустку на підставі іншого закону.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є особою, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.21).

За обставин цієї справи позивачу була виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки», пункту 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII) як учаснику бойових дій (тобто, додаткової відпустки, передбаченої іншим законом) за 2015 - 2022 роки, що підтверджується наказом відповідача від 26 вересня 2022 року №288-ОС (а.с.94).

Згідно з особистою карткою грошового забезпечення за 2022 рік вказана грошова компенсація виплачена позивачу в жовтні 2022 року у сумі 67529,44 грн (а.с.29 зворот).

Отже, виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої іншим законом, виключає виплату компенсації додаткової відпустки, передбаченої пунктом 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, Постанови №702, що обумовлено абзацом третім пункту 4 статті 101 Закону №2011-ХІІ.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі №520/7314/2020, відступу від якої на час розгляду цієї справи не було. За висновками Верховного Суду у подібних правовідносинах нарахування та виплата позивачу компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбаченої абзацом першим пункту 4 статті 10-1 Закону №2011-XII, унеможливлює нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закон №3551-XII, і навпаки.

Аналогічний підхід застосовано і у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі №140/7587/22.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач як військовослужбовець вже використав право на отримання компенсації за одну з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, а саме за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, тому законодавчо встановлені підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюються в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 2015 по 2022 роки відсутні. При цьому необхідно зауважити на очевидну безпідставність позовних вимог про виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки згідно з Постановою №702 за 2014 та 2023 роки, оскільки позивач не перебував на військовій службі у відповідача у ці роки.

Вирішуючи спір в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно, суд зазначає, що спірні відносини врегульовані Законом України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ), Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

За змістом статті 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення встановлено Порядком №1078.

Як визначено пунктом 1-1 Порядку №1078 (зі змінами, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

За приписами абзаців першого, другого пункту 5 Порядку №1078 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», застосовується з 01 грудня 2015 року) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

З огляду на те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, тому механізм індексації має універсальний характер.

Правове ж регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд зазначає, що з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення. Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення.

На відміну від правил визначення «базового місяця» (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), «місяцем підвищення доходу» є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.

Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.

Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100 відсотків, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону №1282-ХІІ), то зміни, внесені Постановою №1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Отже, з 01 грудня 2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.

Порівняльний аналіз законодавства про індексацію грошових доходів дає підстави стверджувати про те, що новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення: до 01 грудня 2015 року був місяць прийняття працівника на роботу (абзац третій пункту 10-1 Порядку №1078 в редакції, чинній до 15 грудня 2015 року) та місяць збільшення заробітної плати, а після 01 грудня 2015 року згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 є місяць збільшення тарифної ставки (окладу) (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №380/4689/21).

Посадові оклади військовослужбовців встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова №1294), яка була чинною з 01 січня 2008 року та діяла до 01 березня 2018 року, тобто до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Отже, від січня 2008 року посадовий оклад позивача постановами Кабінету Міністрів України не змінювався. Він змінився лише в березні 2018 року на підставі Постанови №704, якою встановлені нові розміри окладів військовослужбовців.

Таким чином, місяцем підвищення посадового окладу в цілях проведення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно є січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 29 листопада 2021 року у справі №120/313/20-а, від 12 травня 2022 року у справі №580/3335/21, від 19 травня 2022 року у справі №200/3859/21, від 28 червня 2022 року №420/4841/21 та ін.

Верховний Суд у своїй практиці також указував на те, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки. Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Зазначені висновки Верховний Суд виклав у постановах від 29 листопада 2021 року у справі №120/313/20-а, від 26 січня 2022 року у справі №400/1118/21, від 20 квітня 2022 року у справі №420/3593/20.

За наведеного правового регулювання спірних правовідносин та правових висновків Верховного Суду, суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача, що базовим місяцем для нарахування позивачу індексації є жовтень 2015 року, вересень 2016 року, березень 2018 року.

При вирішенні спору суд враховує також висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 04 травня 2023 року у справі №640/29759/21, від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі №620/1892/19, відповідно до яких індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті; виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення; звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 06 травня 2016 року, з 05 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року (періоди проходження позивачем військової служби та перебування його на грошовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 ) зі встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін. Як наслідок, необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказані періоди зі встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін.

Вирішуючи позовну вимогу щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по вересень 2022 року включно з урахуванням березня 2018 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), виходячи з розміру індексації, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року, суд зазначає, що абзацами третім-шостим пункту 5 Порядку №1078 врегульовано питання виплати індексації у місяці підвищення посадових окладів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів).

Так сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій пункту 5 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац четвертий пункту 5 Порядку №1078).

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абзац п`ятий пункту 5 Порядку №1078).

У наведених положеннях йде мова про індексацію, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

При цьому абзаци третій, четвертий пункту 5 Порядку №1078 (зі змінами, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року до 01 квітня 2021 року) передбачили обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац третій); сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац четвертий).

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу, яким з набранням чинності Постановою №704 став березень 2018 року, необхідно враховувати розмір підвищення грошового доходу, що відбувся у зв`язку зі зміною посадових окладів, а також суму індексації у місяці підвищення грошового доходу (у березні 2018 року) з метою порівняння цих величин. Сума індексації у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу з урахуванням положень абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078. Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Таким чином, у березні 2018 року як місяці підвищення доходу позивача (посадового окладу) відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми «індексації-різниці», а якщо так, то у якій сумі. При цьому розмір підвищення доходу в березні 2018 року визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (друге речення абзацу п`ятого пункту 5 Порядку №1078). Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку №1078). Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Такі ж висновки щодо застосування пункту 5 Порядку №1078 застосовано Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2023 року у справі №420/6982/21.

За встановлених обставин справи відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 року до дня звільнення зі служби і виключення зі списків частини та усіх видів грошового забезпечення (26 вересня 2022 року).

Зі змісту картки грошового забезпечення за 2018 рік (а.с.33 зворот) видно, що грошове забезпечення ОСОБА_1 у лютому 2018 року становило 8486,40 грн, у березні 2018 року 8523,04 грн (до уваги взято положення другого речення абзацу п`ятого пункту 5 Порядку №1078).

У березні 2018 року прожитковий мінімум становив 1762,00 грн, величина приросту індексу споживчих цін - 253,30% (з урахуванням підвищення посадового окладу з січня 2008 року), що відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 22 червня 2023 року у справі №520/6243/22.

Як вже зазначалося, відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Порядку №1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується так: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100, тобто 1762,00 грн х 253,30% /100 = 4463,15 грн.

З наведеного вбачається, що розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (36,64 грн) є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (4463,15 грн), що вказує на наявність підстав для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

З огляду на наведене, враховуючи повноваження, визначені частиною другою статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позову в означеній частині у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо вирішення питання про наявність у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 вересня 2022 року відповідно до абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку №1078 та зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період відповідно до вимог абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку №1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При вирішенні спору в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, суд виходить із того, що питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050-ІІІ та Порядком №159, який уточнює, деталізує норми Закону.

Статтею 2 Закону №2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення), суму індексації грошових доходів громадян та ін.

У пункті 4 Порядку №1078 також визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

За позицією Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Застосовуючи цей висновок у справі №240/11882/19, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за заявлений у цій справі період у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, Верховний Суд дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Отже, нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20, від 21 березня 2023 року у справі №620/7687/21.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Позивач у своєму зверненні до відповідача просив не тільки здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення (а.с.46-54), а й нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суми нездійснених виплат грошового забезпечення та індексації за весь час затримки такої виплати по день фактичної виплати.

Відповідач у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовив повністю (а.с.55-57).

Суд повторює, що компенсація за порушення строків виплати грошових доходів проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, зокрема, й коли має факт неповної виплати сум грошового забезпечення (індексації грошового забезпечення).

Отже, у випадку бездіяльності щодо нарахування та виплати грошового забезпечення (індексації грошового забезпечення), така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

З огляду на те, що відповідач здійснював нарахування посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, місячного грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 26 вересня 2022 року, індексації грошового забезпечення (доходів, які не мають разового характеру) з порушенням норм чинного законодавства, то це має наслідком здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення (право на яке визнано судом) разом із компенсацією втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати відповідно до Порядку №159.

Підсумовуючи наведене, позов належить задовольнити частково.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи 14321883) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 26 вересня 2022 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату місячного грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 26 вересня 2022 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2022 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпусток із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року їх виплати (з урахуванням раніше виплачених сум).

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення у 2016-2017 роках із місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (з урахуванням виплачених сум).

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 06 травня 2016 року, з 05 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року зі встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 06 травня 2016 року, з 05 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року зі встановленням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 вересня 2022 року відповідно до абзаців третього - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 26 вересня 2022 року відповідно до абзаців четвертого - шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк