Справа № 280/7393/23
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Справа № 280/7393/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Матросова, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005) про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2023 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі відповідач, ГУНП в Запорізькій області), в якій позивачка просить суд:

визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 01.09.2023 №1390 «Про застосування дисциплінарного стягнення» відносно позивачки;

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 04.09.2023 №424 о/с «По особовому складу», яким позивачку звільнено зі служби в органах Національної поліції з 04 вересня 2023 року на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліції України»;

поновити позивачку на посаді інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки УІАП ГУНП в Запорізькій області з 04 вересня 2023 року;

стягнути з відповідача на користь позивачки грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, з дати звільнення 04 вересня 2023 року до дати фактичного поновлення на посаді з урахуванням посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Крім того, просить: розглянути позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження; у частині поновлення на посаді допустити рішення до негайного виконання; у частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, допустити рішення до негайного виконання в сумі місячного грошового забезпечення передбаченого посадою.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що зі змісту наказу №1390 вбачається, що ОСОБА_1 постанову Третього апеляційного адміністративного суду, якою її поновлено на посаді, отримала 21 червня 2023 року. Проте, 22 червня 2023 року ОСОБА_1 без поважних причин на службу до ГУНП в Запорізькій області не вийшла. Зазначає, що станом на 21 червня 2023 року позивачка мала статус внутрішньо переміщеної особи та знаходилась у м. Хмельницьку. В той же день, позивачкою було придбано посадочний документ АТ «Укрзалізниця», на потяг сполученням Хмельницький Запоріжжя 1, відправленням 22 червня 2023 року прибуттям до м. Запоріжжя 23.06.2023. Квитків з більш раннім прибуттям до міста Запоріжжя не було, про що позивачка повідомила свого безпосереднього керівника ОСОБА_2 23 червня 2023 року о 09-00 год. позивачка прибула у розташування ГУНП в Запорізькій області. Незважаючи на ту обставину, що позивачка фізично не могла раніше приїхати до міста Запоріжжя, відповідачем були прийняті оскаржувані накази №1390 «Про застосування дисциплінарного стягнення», за відсутність на робочому місці 22.06.2023 без поважних причин, не повідомлення керівнику про причини відсутності на роботі та №424 о/с «По особовому складу», яким позивачку протиправно звільнено зі служби в органах Національної поліції з 04 вересня 2023 року. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 14.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

03.10.2023 від відповідача надійшов лист яким повідомлено про неможливість надати копію особової справи ОСОБА_1 через евакуацію всіх особових справ працівників ГУНП в Запорізькій області у безпечне місце.

04.10.2023 від ГУ НП в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачка, як заявниця апеляційної скарги у справі №280/5015/22 була достовірно обізнана про те, що розгляд справи по суті відбудеться саме 15.06.2023, тож свідомо повинна була допускати настання наслідків у виді задоволення її апеляційної скарги та поновленні її на службі в поліції і необхідності вийти на службу наступного дня. Крім того, позивачка не могла не розуміти того факту, що м. Хмельницький знаходиться на значній відстані від м. Запоріжжя (відстань між Хмельницьким та Запоріжжям на пряму 616 км, шляхами - 765 км), і що перебуваючи у Хмельницькому станом на 15.06.2023 вона не зможе прибути на службу вчасно. ГУНП в Запорізькій області не може нести відповідальність за місцезнаходження та вибір фактичної поведінки позивача. Також, 21 та 22 червня 2023 року ОСОБА_1 ні за допомогою мобільного зв`язку, ні будь яким іншим чином, на зв`язок з ОСОБА_2 не виходила та про те, що вона не зможе 22 червня 2023 року прибути на роботу, йому не повідомляла. Долученні до позовної заяви скріншоти переписки з абонентом «Тарас Руднев» не є належним доказом дійсної наявності переписки, оскільки не вбачається кому саме належить зазначений аккаунт і на який номер телефону зареєстрований. Також відповідач зазначає, що час вимушеного прогулу - це час, протягом якого працівник з вини власника, або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, або при незаконному звільненні, або при незаконному переведені на іншу роботу або затримці видачі трудової книжки. У даному випадку, позивачку було звільнено за власним бажанням, документи при звільненні позивачка не отримала, оскільки перебувала за межами Запорізького гарнізону та за межами України, як наслідок відповідач вважає, що у позивачки відсутній вимушений прогул. Крім того, дана вимога є похідною від вимоги про поновлення на роботі, оскільки, у даному випадку, вимушеного прогулу не було, то така позовна вимога не підлягає задоволенню. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

09.10.2023 від позивачки надійшла відповідь на відзив в якій вона додатково обґрунтовує порушення, на її думку, допущені відповідачем при складанні документів на підставі яких вона була звільнена з займаної посади.

12.10.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

17.10.2023, на спростування доводів відповідача викладених в запереченнях, від позивачки надійшли додаткові пояснення.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі №280/5015/22, визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Запорізькій від 08 квітня 2022 року №213о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки управління інформаційно - аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліції України».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області з 08.04.2022 року.

Стягнуто з ГУНП в Запорізькій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 190 647,52 грн.

Зі змісту інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вказана постанова надіслана судом 21.06.2023, зареєстрована 22.06.2023, опублікована 26.06.2023.

21 червня 2023 року о 18-02 год, у мобільному застосунку «Дія», позивачкою було отримано повідомлення про ухвалення судового рішення у справі №280/5015/22, що підтверджується скріншотом (роздруківкою) з застосунку «Дія».

Як зазначив відповідач у відзиві, йому зазначена постанова надійшла на електронну пошту (до електронного кабінету) 21.06.2023 о 17 17 год.

Станом на 21 червня 2023 року позивачка мала статус внутрішньо переміщеної особи та знаходилась у м. Хмельницьку, що підтверджується довідкою від 19.12.2022 №6825-, із фактичним місцем перебування АДРЕСА_2 .

За цією ж адресою були зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи, та мешкали її неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (довідка від 19.12.2022 №6825-) та ОСОБА_4 , 30.03.2015 (довідка від 19.12.2022 №6825-).

21 червня 2023 року о 21-35 год. позивачкою було придбано посадочний документ АТ «Укрзалізниця» АЕАВ4583-FAB0А983-0001, на потяг сполученням Хмельницький Запоріжжя 1, відправленням 22 червня 2023 року о 18-14 год. Прибуттям до м. Запоріжжя 23.06.2023 о 15-44 год.

Як зазначила позивачка в позовній заяві, про придбання нею цього проїзного документу 22 червня 2023 року о 08-58 год. був повідомлений ОСОБА_2 , якому була відправлена сканкопія посадочного документа. На підтвердження вказаної обставини позивачка додала до позову роздруківку з месенджеру WatsApp з ОСОБА_2 .

Проте, відповідач вважає вказаний доказ неналежним.

Також позивачка зазначає, що час до відправлення цього потягу позивачкою використовувався для відшукування інших проїзних документів з метою якнайшвидшого прибуття до ГУНП в Запорізькій області.

Зокрема, позивачці вдалося придбати посадочний документ АТ «Укрзалізниця» F93B4584-5D49C540-0001, сполученням Хмельницький Запоріжжя 1, відправленням 22 червня 2023 року о 15-24. Прибуттям до м. Запоріжжя 23.06.2023 о 06-45 год.

Даний посадочний документ було придбано позивачкою 22 червня 2023 року об 11-31 год.

Копії вищезазначених квитків (посадочних документів) долучені до матеріалів справи.

23 червня 2023 року о 09-00 год. позивачка прибула у розташування ГУНП в Запорізькій області.

Проти вказаної обставини сторони не заперечують.

Також судом встановлено, що на виконання постанови суду, 21.06.2023 видано наказ ГУНП в Запорізькій області №291 о/с від 21.06.2023 про скасування наказу ГУНП в Запорізькій області від 08.04.2022 №213 о/с про звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 7 (власним бажанням) Закону України «Про Національну поліції» капітана поліції ОСОБА_1 , інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки УІАП ГУНП, поновивши її у вказаний посаді, з 08 квітня 2022 року.

22 червня 2023 року позивачка до ГУНП в Запорізькій області не прибула та до роботи не приступила.

Про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 22.06.2023 комісією складено Акт про відсутність на робочому місці у поліцейському управлінні інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області (вих. №1296/2/01-2023 від 22.06.2023).

03 серпня 2023 року наказом ГУНП в Запорізькій області №912 призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.

16 серпня 2023 року наказом ГУНП в Запорізькій області №963 продовжено строк проведення службового розслідування до 31.08.2023.

30 серпня 2023 року, за результатом проведеного службового розслідування, затверджено висновок службового розслідування.

01 вересня 2023 року видано наказ ГУНП в Запорізькій області №1390 «Про застосування дисциплінарних стягнень» відповідно до якого за скоєння дисциплінарного проступку, порушення вимог, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, передбачену статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 3, 4, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 5 березня 2018 року №2337-VII (зі змінами, внесеними Законом України від 15 березня 2022 року №2123-ІХ), розділів II, III додатку 1 Правил внутрішнього службового розпорядку дня поліцейських апарату ГУНП та його Відокремлених структурних підрозділів (відділів, Відділень), затверджених наказом ГУНП в Запорізькій області від 19.08.2016 №1987, що виразилось у відсутності на робочому місці 22.06.2023 без поважних причин не повідомлені безпосередньому керівнику причин відсутності на роботі, відповідачем застосовано до інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки УІАП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції

04 вересня 2023 року видано наказ ГУНП в Запорізькій області №424 о/с , яким до інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки УІАП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

04 вересня 2023 року позивачку ознайомлено під підпис із наказами ГУНП в Запорізькій області від 01.09.2023 №1390 та від 04.09.2023 №424 о/с.

Не погодившись з вищезазначеними наказами, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

За приписами статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Стаття 3 Закону №580-VIII визначає, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно із частинами 1, 2 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Частиною 1 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно із частиною 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Пунктами 3, 7, 8 частини 6 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський має право, крім іншого: приймати у межах, визначених посадовими (функціональними) обов`язками, рішення або брати участь у їх підготовці; ознайомлюватися з матеріалами особової справи, висновками службового розслідування, що проводиться стосовно нього, а також долучати до нього свої пояснення; робити копії матеріалів особової справи, висновків службового розслідування за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами.

Відповідно до частин 10, 11, 12 статті 15 Дисціплінарного статуту за рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Частинами 1 та 2 статті 18 Дисціплінарного статуту встановлено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою.

Вказані положення відповідають вимогам статті 149 Кодексу законів про працю України, якою визначено порядок застосування дисциплінарних стягнень. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Позивачка стверджує, що з наказом про призначення службового розслідування, з матеріалами службового розслідування, з наказом про продовження строків службового розслідування, відповідач її не ознайомив.

Доказів на спростування даного твердження відповідачем не надано. Також відповідачем не надано доказів належного повідомлення позивачки про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин 1, 2 та пунктів 6, 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися, серед інших, такі види дисциплінарних стягнень: звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Згідно з частинами 3, 8 статті 19 Дисціплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Проте, в порушення вимог чинного Законодавства начальником ГУНП в Запорізькій області під час застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби до капітана поліції ОСОБА_1 , вказані вимоги виконані не було. Спірні накази не містять відомостей про врахування ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Під час застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до капітана поліції ОСОБА_1 , не було враховано, що судове рішення у справі №280/5015/22 вона отримала 21.06.2023 о 18-02 год., тобто після завершення робочого дня. Станом на цю дату, позивачка мала статус внутрішньо переміщеної особи та знаходилась у м. Хмельницьку. Відповідно до загальнодоступних даних з мережі Інтернет відстань між містом Хмельницький та містом Запоріжжя складає - 616 км; відстань шляхами - 765 км. Тобто, отримавши судове рішення 21.06.2023 о 18-02 год. позивачка фізично не могла 22.06.2023 прибути до ГУНП в Запорізькій області.

Також, відповідно до ч.6 ст.251 КАС України якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Сторони не заперечують отримання зазначеної постанови Третього апеляційного адміністративного суду після 17 години 21.06.2023, тобто вона вважається врученою 22.06.2023.

З урахуванням зазначеної норми, отримавши 22.06.2023 постанову суду, перебуваючи при цьому у м.Хмельницькому, позивачка ніяким чином на змогла би бути присутньою в той же день у м.Запоріжжя, а саме в ГУНП в Запорізькій області на початок робочого часу.

Вказані обставини при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачем до уваги взяті не були.

Також відповідачем не обґрунтована правомірність винесення 21.06.2023 наказу №291о/с, якщо зазначена постанова Третього апеляційного адміністративного суду, з урахуванням вимог ст.251 КАС України, була йому вручена 22.06.2023. Зазначене, в свою чергу, позбавило позивачку можливості з`явитись на робоче місце 22.06.2023.

У відповідності до керівних роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» п.22. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Аналізуючи оскаржувані рішення (накази), суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до позивачки дисціплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, а відтак, позовні вимоги в частині скасування спірних наказів підлягають задоволенню.

У зв`язку із тим, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних наказів відповідача, то позивачка підлягає поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Щодо дати поновлення на посаді.

Відповідно до наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.09.2023 №424 о/с позивачку звільнено зі служби в поліції з 04.09.2023.

Згідно з п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, днем звільнення вважається останній день роботи.

Тобто день звільнення це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Таким чином, останнім робочим днем позивачки є 04.09.2023 (понеділок).

Отже, позивачка підлягає поновленню на посаді з 05.09.2023, а не з 04.09.2023, як просить позивачка у позові.

Відносно розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.94 Закону №580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України визначені Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 р. №260 (далі за текстом - Порядок №260).

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні порядку та умов грошового забезпечення працівників поліції.

Пунктом 9 розділу І Порядку №260 визначено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплат.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача має проводитись шляхом множення розміру середньоденного заробітку на кількість календарних днів (за період вимушеного прогулу).

Відповідно до пункту 6 розділу ІІІ Порядку №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача має проводитися шляхом множення розміру середньоденного заробітку на кількість календарних днів (за період вимушеного прогулу).

Вказані правові висновки також відповідають правові позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 31.03.2020 по справі №1440/1938/18, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з довідки про доходи позивачки від 19.09.2023 №1649/12/01-2023, середньоденне грошове забезпечення останньої становило 879,77 грн.

Час вимушеного прогулу позивачки за період з 05.09.2023 по 14.11.2023 (включно) складає 70 календарних днів.

Грошове забезпечення, яке підлягає стягненню на користь позивачки, за цей період становить 62 463,67 грн. (879,77 грн. х 71 календарних днів).

За приписами частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;

7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

З наведених підстав постанова суду в частині поновлення позивачки на посаді та в частині стягнення з відповідача на користь позивачки грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 27 272,97 грн. підлягає негайному виконанню.

Сума середньомісячного грошового забезпечення позивачки безпосередньо зазначена в довідці відповідача від 19.09.2023 №1649/12/01-2023.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо доводів відповідача викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду позивачкою сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн., який слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інших судових витрат позивачкою до стягнення не заявлялось.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (вул. Матросова, буд. 29, м. Запоріжжя, 69005) про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 01.09.2023 №1390 «Про застосування дисциплінарного стягнення» відносно ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 04.09.2023 №424 о/с «По особовому складу», яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в органах Національної поліції з 04 вересня 2023 року на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліції України».

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки УІАП ГУНП в Запорізькій області з 05 вересня 2023 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.09.2023 по 13.11.2023 (включно) в розмірі 62 463,67 грн. (шістдесят дві тисячі чотириста шістдесят три гривні 67 копійок).

Звернути рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді інспектора відділу цілодобової технічної та інформаційної підтримки УІАП ГУНП в Запорізькій області та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 27 272,97 грн. (двадцять сім тисяч двісті сімдесят дві гривні 97 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «14» листопада 2023 року.

Суддя Р.В. Кисіль