Справа № 160/14306/21
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/14306/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 в адміністративній справі №160/14306/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 у розмірі 40879 грн. 12 коп.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 згідно з Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ та постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати від 21.02.2001 №159 у розмірі 40879 грн. 12 коп.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50000 грн, в рахунок стягнення моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно провести розрахунок компенсації за несвоєчасну виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, внаслідок чого позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 у розмірі 40879,12 грн. та стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

При цьому позивач вказує, що предметом позову не є обрахунок пенсії, а обрахунок компенсації за несвоєчасну виплату пенсії у розмірі 40 879,12 грн. за період 01.02.2015 по 01.05.2018 згідно з Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159. Вказані виплати є різними за своїм характером, а тому не є тотожними. Зазначає, що Закон № 2050-ІІІ та Порядок № 159 передбачають чіткий безальтернативний порядок розрахунку відповідної компенсації. Тобто, жодні дискреційні повноваження під час обрахунку розміру компенсації у відповідача відсутні.

Внаслідок протиправної бездіяльності позивач вважає, що наявні підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідачем також подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача, відповідно до якої останній вважає висновки суду, покладені в основу обґрунтування підстав для часткового задоволення вимог, помилковими, з огляду на те, що компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 позивачу виплачено в повному обсязі. Сума компенсації розрахована відповідно до вимог чинного законодавства. Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити задоволенні позовних вимог повністю.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Справа неодноразово переглядалась судами, так, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.02.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі №160/14306/21 - скасовано в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 та зобов`язання повторно провести розрахунок компенсації за несвоєчасну виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні, та прийнято нове судове рішення в цій частині. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.

Постановою Верхового Суду від 07 червня 2023 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.02.2022 у справі №160/14306/21 та справу №160/14306/21 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Повертаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції касаційний суд зазначив, що висновок суду апеляційної інстанції, викладений у постанові від 10.02.2022 року про відсутність підстав для подання окремого позову в цьому випадку є помилковим, адже в інакший спосіб позивач позбавлена можливості оскаржити незаконні, на її думку, дії відповідача. При цьому, враховуючи зазначений висновок, апеляційний суд не надавав оцінку висновкам суду першої інстанції щодо заявлених позовних вимог по суті. Отже, фактично доводи заявників апеляційних скарг щодо незаконності рішення суду першої інстанції залишились поза увагою апеляційного суду.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради від 26.02.2018 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.

З лютого 2015 року відповідачем припинено виплату пенсії ОСОБА_1 .

26.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про роз`яснення причин припинення виплати пенсії та про поновлення виплати пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.05.2018 року № Г6835-18/УКЦ позивача повідомлено, що виплату пенсії поновлено з 25.02.2015 року, однак пенсія за минулий період буде виплачена після прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365.

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо припинення з лютого 2015 року виплати призначеної пенсії, позивач звернулась до суду з позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 у справі № 0440/5654/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Судом визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з лютого 2015 року пенсійних виплат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 лютого 2015 року по 01 травня 2018 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відновити виплату ОСОБА_1 , призначеної їй пенсії за віком з лютого 2015 року.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2018 року у справі № 0440/5654/18 відповідачем 05.09.2019 року та 13.09.2019 року була здійснена виплата заборгованості по пенсії за минулий час.

17.10.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про нарахування та виплату компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018, однак 19.11.2019 року листом № 7741/Г-09 відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті такої компенсації.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернулась до суду з позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі № 160/1346/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Так, судом:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 року по 01.05.2018 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 року по 01.05.2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 28.09.2020 року.

24.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про надання детального щомісячного розрахунку обчислення суми компенсації позивача за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 згідно з постановою КМУ «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 з урахуванням індексу споживчих цін.

27.04.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 14085-9324/Г-01/8-0400/21 повідомлено позивача, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 ОСОБА_1 нарахована компенсація у розмірі 2 033,22 грн. на відомість травня 2021 року. Розрахунок компенсації наданий у листі № 0400-010501-8/59652 від 27.04.2021, який надісланий на адресу ОСОБА_1

14.05.2021 на рахунок позивача перераховано суму у розмірі 2 033,22 грн., на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 у справі № 160/1346/20.

На звернення позивача від 25.06.2021 року відповідач листом №24124-18614/Г-01/8-0400/21 від 22.07.2021 повідомив, що на виконання рішення суду компенсація за несвоєчасну виплату пенсії у розмірі 2 033,22 грн. виплачена у травні 2021 року. Розрахунок суми компенсації надіслано на адресу позивача листом № 0400-010501-8/59652 від 27.04.2021.

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про протиправність дій відповідача, оскільки останнім невірно здійснено розрахунок компенсації за несвоєчасну виплату пенсії.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог позивача, суд вказав на відсутність у суду повноважень на обчислення конкретної суми компенсації за несвоєчасну виплату пенсії. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначив, що позивачем не доведено і не надано суду відповідних доказів завдання їй моральної шкоди.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» а Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159) для реалізації цілей та завдань вищевказаного Закону.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, суд вірно зазначив, що дія наведених вище нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Так, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», статтею 2 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159 компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до пп.2 п.3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі № 522/5664/17, від 22.11.2018 по справі № 522/1404/17, від 12.02.2019 № 814/1428/18, і відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для врахування.

Таким чином, відмова у виплаті позивачу компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії є безпідставною, оскільки виплата пенсії особі на підставі рішення суду не змінює суті цих виплат та не перетворює їх в одноразову виплату.

Тривале неперерахування пенсії за минулі періоди сталося у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача, а тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених йому на підставі рішення суду.

Враховуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з наведеним позивачем розрахунком суми розміру компенсації за несвоєчасну виплату пенсії ОСОБА_1 , оскільки останній проведений відповідно до приписів Порядку № 159 з урахуванням індексів інфляції, визначених Держстатом за період з 01.02.2015 по 01.05.2018.

Щодо доводів скаржника стосовно правильності розрахунку суми компенсації, визначеної позивачем, нічим не підтверджена. Такі доводи колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не наведені в апеляційній скарзі обґрунтування розрахунку компенсації, а не наданий розрахунок не узгоджуються з приписами Порядку № 159, оскільки відповідач посилається на те, що розрахунок компенсації в розмірі 2033,22 грн проведено за період, починаючи з місяця наступного після отримання рішення по справ № 0440/5654/18 від 25.09.2018, тобто з 01.01.2019 року.

Водночас, колегія суддів зазначає, що виплата компенсації у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі, що розрахований відповідачем за період з дати отримання копії рішення суперечить п.4 Порядку № 159, відповідно до якого компенсація обчислюється як добуток нарахованого але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

В той же час, пенсійним органом здійснено розрахунок індексу споживчих цін, виходячи зі встановленого індексу на 2019 рік за період несвоєчасної виплати заборгованості, з посиланням на те, що судове рішення по справі № 0440/5654/18 від 25.09.2018 року отримано 28.12.2018 року та виконано 05.09.2019 року, тому розрахунок компенсації проведено починаючи з місяця, наступного після отримання рішення суду, в даному випадку з 01.01.2019 року. Отже, відповідачем здійснено розрахунок за період з 01.01.2019 року по 31.08.2019 року, враховуючи щомісячний індекс споживчих цін за період з 01.01.2019 року по 31.08.2019 року.

Проте, Порядком №159 встановлено, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу.

При цьому, несвоєчасне нарахування відповідних сум пенсії відбулось з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, що також встановлено судовим рішення по справі № 0440/5654/18, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Так, вищенаведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням.

Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, оскільки виплата пенсії особі на підставі рішення суду не змінює суті цих виплат та не перетворює їх в одноразову виплату, а тривале неперерахування пенсії за минулі періоди сталося у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача, тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених йому на підставі рішення суду.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 та 20.02.2018 (справи №№ 804/2252/14, 818/1394/17 відповідно) та у постанові від 20.05.2020 (справа №821/1269/17).

Отже, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи викладене колегія судів зазначає, що з поданих позивачем документів неможливо встановити та підтвердити наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та негативними наслідками, що настали для позивача у вигляді заподіяної моральної шкоди.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив обставини справи, зокрема, в частині перевірки правильності наведеного позивачем розрахунку суми компенсації за несвоєчасну виплату пенсії, тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе апеляційну скаргу позивача задовольнити частково та змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції відповідно до висновків, зазначених в мотивувальній частині вказаного даного рішення. При цьому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 в адміністративній справі №160/14306/21 - змінити.

Абзац 3 резолютивної частини рішення викласти у такій редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за період з 01.02.2015 по 01.05.2018 згідно з Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ та постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати від 21.02.2001 №159 у розмірі 40879,12 грн»

В іншій частині Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 в адміністративній справі №160/14306/21- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко