Справа № 162/889/23
Суддя: Цибень О. В.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №162/889/23
Номер провадження 2-а/162/39/2023
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особі начальника майора Боруха В.В. про скасування постанови притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

До Любешівського районного суду Волинської області 23.10.2023 року надійшов вказаний позов.

Вимоги обгрунтовані тим, що постановою серії ВН №119 від 27.07.2023 року, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень. Про існування даної постанови позивач дізнався 14.10.2023 року, коли отримав рекомендований лист від Любешівського ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області ЗМУ МЮ, у якому містився виклик державного виконавця, постанову про відкриття виконавчого провадження та супровідний лист до неї. З оскаржуваною постановою ознайомився 16.10.2023 року безпосередньо в приміщенні Любешівського ВДВС. Вказана постанова не мітить будь-яких доказів правопорушення, що до неї додаються, не вказано, яку статтю ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» порушено. Крім цього, позивач зазначає, що раніше він отримав повістку для уточнення облікових даних та на її вимогу з`явився до Другого відділу Камінь-Каширського РТЦК та СП, подав усі необхідні документи, які підтверджують факт зняття його з військового обліку та наявність на його утриманні трьох дітей до 18 років. Також позивача не повідомляли про час і дату розгляду справи про дане адміністративне правопорушення щодо нього. На підставі вказаного вважає оскаржувану постанову безпідставною та винесеною з грубим порушенням чинного законодавства, тому просить скасувати її, провадження у справі закрити.

Ухвалою суду від 25.10.2023 року позивачу поновлено строк для оскарження постанови, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заяви про відкладення судового засідання до суду не подано. У встановлений судом строк відзив не поданий, заяв про продовження строку для його надання до суду не надходило.

На підставі ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором Борухом В. винесено постанову серії ВН № 119 від 27.07.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, гр. ОСОБА_1 26.07.2023 року близько 10 год 10 хв на бойовому посту « ІНФОРМАЦІЯ_2 », при врученні повістки для явки до 2-го відділу категорично відмовився її отримувати, чим порушив ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду.

Диспозиція ч.1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

За частиною 2 вказаної статті настає відповідальність за повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого правопорушення в особливий період.

У даному випадку слід зазначити, що постанова не містить чіткої вказівки на конкретну норму ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», порушення якої ставиться у провину ОСОБА_1 .

Також суть правопорушення, викладена у протоколі, не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 210 КУпАП, за якою відповідальність передбачена за порушення правил військового обліку, а не за відмову отримувати повістку.

Крім цього, в описанні адміністративного правопорушення не вказано, до 2-го відділу якого органу/установи/організації мав з`явитися ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно правового висновку Верховного Суду у справі №338/1/17 помилковим є посилання на постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС, суд констатує, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, а тому у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 були вчинені діяння, описані у протоколі.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді адміністративного позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення суд тлумачить на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.

У рішенні по справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.

Суд звертає увагу, що у постанові відсутні будь-які дані, що до неї додаються, а отже не вказано і докази, які підтверджують безпосередньо факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а також те, що встановити у діях позивача ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення лише за постановою у справі про адміністративне правопорушення неможливо, а відповідачем не подано відзиву, відтак не спростовано належними та допустимими доказами доводів позивача, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширського РТЦК та СП 536 гривень 80 копійок судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 251, 255 КУпАП, ст. 72-74, 132, 139, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Камінь-Каширського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особі начальника майора Боруха В.В. про скасування постанови притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВН №119 від 27.07.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Камінь-Каширського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень) 80 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ