Справа № 420/12060/23
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12060/23

Категорія:105000000 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:17.07.2023р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Приморський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса)) про:

- визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Другого Приморський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) від 15 вересня 2022 року у виконавчому провадженні ВП № 55268679 про стягнення виконавчого збору у розмірі 86 146,10 грн. та постанову державного виконавця Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) від 16 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП №69870221.

- визнання неправомірною бездіяльність Приморський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), яка полягає у не знятті арешту накладеного постановою державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №55268679 про арешт майна боржника та зобов`язання Приморський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) зняти арешт та обмеження з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що у відповідача не було законних підстав для стягнення виконавчого збору, через фактичну відсутність дій державного виконавця щодо виконання рішення суду. Відповідач припинив стягнення за виконавчим провадженням виконавчого листа, виданого Приморським районним судом міста Одеси, за заявою стягувача.

Тобто, відповідач фактично не стягнув борг, рішення суду ним було не виконано. Крім цього, позивач вважала несправедливим подвійне стягнення винагороди державним та приватним виконавцями за виконання одного й того самого виконавчого документа. Відповідач закрив виконавче провадження №55268679 відносно позивача, але не скасував арешт накладений в рамках вказаного провадження, згідно постанови від 18 грудня 2017 року, на все рухоме та нерухоме майно, що належить позивачу, не зняв обмеження з майна та не виключив позивача з Єдиного реєстру боржників.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що дійсно, у зв`язку з заявою представника стягувача про те, що заборгованість за рішенням Приморського районного суду м. Одеси про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , на користь стягувача сплачена в повному обсязі, керуючись п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження АСВП №55268679. Постанова про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 86 146,10 грн., яка була винесена в рамках зазначеного виконавчого провадження, була виведена в окреме виконавче провадження АСВП №69870221, так як виконавчий збір є непогашеним, а тому і підстави для зняття арешту відсутні.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов, визнання неправомірною бездіяльність щодо не зняття арешту.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) від 15 вересня 2022 року у виконавчому провадженні ВП № 55268679 про стягнення виконавчого збору у розмірі 86 146,10 грн. та постанову державного виконавця Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) від 16 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП №69870221.

Визнано протиправною бездіяльність Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), яка полягає у не знятті арешту, накладеного постановою державного виконавця від 18 грудня 2017 року у виконавчому провадженні ВП №55268679 про арешт майна боржника та зобов`язано Приморський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) зняти арешт та обмеження з усього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) судовий збір у сумі 3 220 гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- у зв`язку з завершенням ВП та несплатою виконавчого збору на користь Державного бюджету, 16 вересня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69870221 з примусового виконання постанови №55268679 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 86 146,10 грн. Тобто, державним виконавцем вчинено виконавчі дії чітко, в порядку, у спосіб та в межах Закону України "Про виконавче провадження";

- згідно матеріалів виконавчого провадження виконавчий збір і не був стягнений, що зобов`язувало державного виконавця винести постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в окреме провадження. Також, у виконавчому провадженні 55268679 відбулось закінчення виконавчого провадження, а не повернення виконавчого документу стягувану, яка зазначено судом;

- суд першої інстанції помилково ототожнює подвійне стягнення плати державному та приватному виконавцю, так як виконавчий збір, згідно ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" стягується з боржника до Державного бюджету України, а 10% від суми боргу при виконанні рішення приватним виконавцем стягується його винагорода.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що вимоги апеляційної скарги, позивачем не визнаються, є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2010 року по справі №2-10284/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за кредитним договором №1150-н від 15 січня 2007 року у розмірі 884 758 (вісімсот вісімдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят вісім) гривень 23 копійки.

29 листопада 2017 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 55268679 з виконання виконавчого листа №2-10284/10, виданого 13 квітня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 884 758,23 грн. Боржник ОСОБА_1 , стягувач ПАТ "Державний ощадний банк України". Також, постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 18 грудня 2017 року, в рамках виконавчого провадження ВП 55268679 винесено постанову про арешт майна боржника, а саме накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1

15 вересня 2022 року до начальника Другого Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) з заявою звернувся представник АТ "Державний ощадний банк України" та повідомив, що заборгованість за рішенням Приморського районного суду м. Одесі про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеське обласне управління товариства "Ощадбанк" сплачена в повному обсязі. Заявник просив винести постанову про повернення документу стягувачу.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 15 вересня 2022 року, старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-10284/10, виданого 13 квітня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 884 758,23 грн. (ВП 55268679). Постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 86 146,10 грн. виведено в окреме виконавче провадження АСВП №69870221.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 16 вересня 2022 року старшим державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження про стягнення виконавчого збору у сумі 86 146,10 грн. з боржника ОСОБА_1 (ВП № 69870221).

Постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 05 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим А.О., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-10284/10 виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за кредитним договором №1150-н від 15 січня 2007 року у розмірі 884 758,23 грн., встановлено основну винагороду приватного виконавця у сумі 88 475,82 грн., боржником у постанові зазначено ОСОБА_2 ..

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 05 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим А.О., при примусовому виконанні виконавчого листа №2-10284/10 виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за кредитним договором №1150-н від 15 січня 2007 року у розмірі 884 758,23 грн. стягнуто з боржника ОСОБА_2 основну винагороду у сумі 88 475,82 грн. та встановлено, що заборгованість за виконавчим документом та основну винагороду приватного виконавця стягнуто у повному обсязі, а виконавче провадження закінчено.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, державним виконавцем виноситься постанова про стягнення виконавчого збору лише у тому випадку, якщо виконавчий збір не стягнуто. Тобто, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися, у тому числі, у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документу.

На думку суду першої інстанції, подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим.

В рамках виконавчого провадження №59290793 приватним виконавцем стягнуто з одного з боржників всю суму заборгованості та основну суму винагороди приватного виконавця у розмірі 10% за примусове виконання виконавчого листа №2-10284/10 в сумі 88 475,82 грн., тому, суд першої інстанції вважав, що прийнята державним виконавцем постанови від 15 вересня 2022 року в рамках ВП №55268679 про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від загальної суми про стягнення виконавчого збору у розмірі 86 146,10 грн. та постанову державного виконавця Другого Приморського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) від 16 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження ВП №69870221 є протиправними та належать до скасування.

Оскільки арешт майна боржниці ОСОБА_1 не був знятий при закритті виконавчого провадження, саме, з підстав забезпечення стягнення виконавчого збору, суд першої інстанції вважав, що відповідач має винести постанову про зняття арешту та обмеження з усього рухомого та нерухомого майна позивача.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст. 1, п.1 ч.1 ст. 3, ст. 27 ч.ч.1, 4 ст.ст. 42, 45 Закону України "Про виконавче провадження", ч.ч.1-5 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (набув чинності 05 жовтня 2016 року, далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За приписами п.1 ч.1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Відповідно ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ч.ч.5-6 ст. 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Відповідно ч.1 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 8 ст. 27 Закону №1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Відповідно ч.ч.1, 4 ст. 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Статтею 45 Закону №1404-VIII визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у ч.1 цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За приписами ч.ч.1-5 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в ч.4 цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У відповідності ч.7 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання приписів ст. 31 цього Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі Порядок №643).

Пунктом 19 Порядку №643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах виконавчого провадження міститься заява начальника філії Одеського обласного управління AT "Ощадбанк" за №113.20-08//1150-н/2574/2022-15/вих. від 14 вересня 2022 року, згідно якої заборгованість про солідарне стягнення з позивача сплачена в повному обсязі. На підставі чого стягувач звертається до відповідача з заявою саме про повернення виконавчого документа стягувачу.

В рамках виконавчого провадження №59290793 приватним виконавцем стягнуто з одного з боржників всю суму заборгованості та основну суму винагороди приватного виконавця у розмірі 10% за примусове виконання виконавчого листа №2-10284/10, виданого 13 квітня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси, в сумі 88 475,82 грн.

Разом з тим, державним виконавцем винесена постанова від 15 вересня 2022 року в рамках виконавчого провадження №55268679 про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від загальної суми про стягнення виконавчого збору у розмірі 86 146,10 грн., за примусове виконання того ж самого виконавчого документа виконавчого листа №2-10284/10, виданого 13 квітня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси, та постанова від 16 вересня 2022 року про відкриття виконавчого провадження №69870221.

Тобто, вказані постанови винесені після отримання заяви від стягувача про повернення виконавчого документу та фактичного стягнення приватним виконавцем за одним й тим же виконавчим документом із одного з боржників всієї заборгованості та суми винагороди.

Отже, з вищевказаного вбачається, що виникла ситуація щодо подвійного стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору за виконання одного і того ж виконавчого документу.

Колегія суддів зазначає, що Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку стягнення за одним і тим же виконавчим документом до виконання державним виконавцем.

З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість (п.5 ч.1 ст. 2 Закону №1404-VIII).

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване ст. 41 Конституції України і ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема п.5 ч.1 ст. 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19.

Колегія суддів зазначає, що законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Водночас, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Отже, для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону ч.8 ст. 27 Закону №1404-VIII.

Застосування ч.8 ст. 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин дає підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець закінчив виконавче і розпочав стягнення виконавчого збору, тоді як стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття державним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що застосування аналогії закону дозволяє також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на позовну заяву, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.