Справа № 757/60260/19-ц
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Житомир справа № 757/60260/19-ц

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Єфіменко О.В., суддів Горовенко А.В., Чернової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України Кабінету Міністрів України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Пенсійний фонд України про стягнення шкоди на відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), третя особа - Пенсійний фонд України (далі - ПФУ), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12 листопада 2020 року, просив суд відшкодувати із КМУ на його користь недоотриманий розмір пенсії у сумі 2 012 176,73 грн за період з січня 2016 року по травень 2020 року та завдану йому неправомірними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що працював в органах прокуратури на різних посадах з 1979 року по 2005 рік, у січні 2004 року вийшов на пенсію у зв`язку з вислугою років та продовжував працювати до лютого 2005 року. Вказував, що йому була призначена пенсія у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження граничного розміру.

Позивач зазначав, що постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року у справі № 280/354/16-а його позов задоволено частково та зобов`язано Коростишівське об`єднане УПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної йому пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року «Про прокуратуру» у редакції, чинній на момент призначення пенсії у січні 2004 року у розмірі 90 % від розміру місячної заробітної плати на підставі довідки № 18/104 від 15 лютого 2016 року, виданої прокуратурою Житомирської області, з 01 березня 2016 року без обмеження максимальним розміром.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року, апеляційну скаргу Коростишівського об`єднаного УПФУ задоволено. Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні його позову до Коростишівського об`єднаного УПФУ в Житомирській області відмовлено. При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 27 червня 2018 року зазначив, що належним відповідачем має бути КМУ, а не органи ПФУ.

Крім того, зазначав, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року у справі № 640/18881/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року, його адміністративний позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність КМУ в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною двадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, 17 вересня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист від 25 березня 2019 року № 640/18881/18 на виконання рішення суду в частині зобов`язання КМУ з дня набрання рішення законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам органів прокуратури, який направлено до виконання 30 жовтня 2019 року.

Таким чином, у зв`язку із визнаною судом протиправною бездіяльністю КМУ щодо непроведення йому перерахунку відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» йому було завдано майнову та моральну шкоду. Підсумовуючи наведене просив суд його позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не надано доказів того, що йому завдано шкоду діями КМУ, так як у КМУ відсутні повноваження на визначення порядку пенсійного забезпечення прокурорів, а відтак вказане не може завдати шкоди.

Крім того, суд апеляційної інстанції послався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №757/70264/17-ц, провадження № 14-360цс18, та зазначив, що даний спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства, оскільки вимога звільненого позивача (прокурора) з публічної служби про стягнення з держави Україна в особі КМУ матеріальної шкоди, завданої позивачеві внаслідок прийняття КМУ постанови щодо обмеження розміру пенсії та здійснення виплати пенсії без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, пов`язана з вирішенням питання, яке стосується перебування на публічній службі.

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року вказану касаційну скаргу задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у цій справі скасовано. Провадження закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

У травні 2023 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про направлення справи №757/60260/19 за встановленою юрисдикцією. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року у справі № 757/60260/19 заяву про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено, справу № 757/60260/19 за позовом ОСОБА_1 направлено для продовження розгляду до Житомирського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Житомирського окружного адміністративного суду для розгляду справи № 757/60260/19 визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Єфіменко О.В., суддя Горовенко А.В., суддя Чернова Г.В.

13.06.2023 ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду справу №757/60260/19 за позовом ОСОБА_1 прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 29.06.2023.

29.06.2023 позивач надіслав до суду заяву про надання додаткових доказів вх. №44908/23 до якої долучив копію виконавчого листа, виданого 15 травня 2023 року у справі Житомирського окружного адміністративного суду №240/12111/21, в якому зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90% суми місячної заробітної плати за відповідною посадою, яка визначена у довідці Житомирської обласної прокуратури від 30.03.2021 №21-153вих-21, з урахуванням проведених виплат.

29.06.2023 протокольною ухвалою колегія суддів оголосила перерву в підготовчому судовому засіданні до 25.07.2023.

04.07.2023 до суду надійшло пояснення ПФУ на позовну заяву ОСОБА_1 вх. № 45673/23 в якому вказав, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

14.07.2023 представником КМУ було подано відзив на позовну заяву вх №48328/23, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність.

У зв`язку із перебуванням судді Чернової Г.В. у відпустці судове засідання призначене на 25.07.2023 не відбулося та було перенесене на 22.08.2023.

У зв`язку із перебуванням судді Горовенко А.В. у відпустці судове засідання призначене на 22.08.2023 не відбулося та було перенесене на 21.09.2023.

28.08.2023 до суду позивач надіслав відповідь на відзив вх. № 58487/23, в якому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У зв`язку із участю судді Єфіменко О.В. у семінарі-практикумі судове засідання призначене на 21.09.2023 не відбулося та було перенесене на 26.09.2023.

20.09.2023 до суду надійшла заява представника КМУ з проханням відкласти розгляд справи 26.09.2023.

26.09.2023 згідно з протокольною ухвалою колегія суддів закрила підготовче засідання та призначила розгляд справи по суті на 10.10.2023.

В судовому засіданні 10.10.2023 позивач адміністративний позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник КМУ в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити.

Представник відповідача ДКСУ в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином, заяв, клопотань до суду не подано.

Представник третьої особи, без самостійних вимог ПФУ в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином.

10.10.2023 ухвалою суду у складі колегії суддів, прийнятою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання постановлено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд у складі колегії суддів встановив наступне.

27 січня 2004 року ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років в органах прокуратури, у зв`язку з вислугою років. При цьому він продовжував працювати до лютого 2005 року і остаточно був звільнений з прокуратури наказом Генерального Прокурора України №233-К 17 лютого 2005 року відповідно до статті 15 Закону України «Про прокуратуру» з посади прокурора Коростишівського району за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Позивачу була нарахована пенсія в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати.

19 лютого 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Коростишівському районі Житомирської області з заявою про перерахування пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати, відповідно до довідки прокуратури Житомирської області №18/104 від 15 лютого 2016 року. Листом №1262/03 від 26 лютого 2016 року пенсійний орган відмовив йому в перерахуванні пенсії.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся за захистом до суду. Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року у справі № 280/354/16-а позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Коростишівське об`єднане УПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної йому пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року «Про прокуратуру» у редакції, чинній на момент призначення пенсії у січні 2004 року у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати на підставі довідки № 18/104 від 15 лютого 2016 року, виданій прокуратурою Житомирської області, з 01 березня 2016 року без обмеження максимальним розміром (т. 1, а. с. 24-26).

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року, апеляційну скаргу Коростишівського об`єднаного УПФУ задоволено. Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні його позову до Коростишівського об`єднаного УПФУ в Житомирській області відмовлено (т. 1, а. с. 27-31).

27 червня 2018 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову апеляційної інстанції без змін. Однак Верховний Суд зазначив у своїй постанові від 27 червня 2018 року, що належним відповідачем має бути Кабінет Міністрів України, а саме: «Враховуюче викладене апеляційний суд дійшов висновку, що на час звернення позивача до відповідача з заявою про перерахунок пенсії Закон №1789-ХII, який передбачав можливість проведення перерахунку призначених пенсій, у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, втратив чинність згідно з Законом №1697-VII, а визнання умов і порядок перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, за Законом №1697-VII віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, яким відповідного нормативно-правового акту прийнято не було».

На підставі вказаного, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Кабінету Міністрів України щодо визнання його бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

25 березня 2019 року позовні вимоги Окружним адміністративним судом міста Києва задоволено та визнано бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це зазначено ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» та одночасно зобов`язано Кабінет Міністрів України визначити порядок та умови перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури, як це передбачено ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (т. 1, а. с. 32-41).

18 червня 2019 року постановою Шостого Апеляційного адміністративного суду рішення першої інстанції залишене в силі, апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України залишено без задоволення (т.1, а.с. 36-42).

17.09.2019 Окружним адміністративним судом м. Києва видано виконавчий лист від 25.03.2019 №640/18881/18 на виконання рішення суду в частині зобов`язання Кабінету Міністрів України з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, який направлений до виконання 30.10.2019 (том 1, а.с.47).

Разом з тим, в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України. Отже, положення частини двадцятої статті 86 Закону суперечить статті 6, пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника Кабінету Міністрів України надійшла заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі № 640/18881/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2021 заяву Кабінету Міністрів України задоволено та встановлено, що у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження про визначення порядку щодо пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, підзаконним актом, оскільки законом такі повноваження надано Верховній Раді України (т. 2, а. с. 81-83).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає про таке.

На час призначення позивачу пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII.

Відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, у редакції на час призначення позивачу пенсії, передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набрав чинності 1 січня 2015 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII, зокрема, частину 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до перелічених законів України, зокрема, Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

З 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів.

Підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, відповідно до частини 20 якої (у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено розміри оплати праці працюючих працівників прокуратури.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

На час прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 9 грудня 2015 року №1013, з прийняттям якої позивач пов`язує виникнення у нього права на перерахунок пенсії, а також на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії (19 лютого 2016 року) положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури, постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 не містить.

Як вже зазначалося, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюване положення Закону порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України. Отже, положення частини двадцятої статті 86 Закону суперечить статті 6, пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України.

Суд зазначає, що позивач звертаючись із позовом, вказував на те, що йому завдано шкоду у зв`язку з протиправною бездіяльністю КМУ щодо непроведення перерахунку відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Предметом спору є майнова шкода, розмір якої дорівнює розміру недоотриманої пенсії, передбаченої частиною двадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що йому завдано шкоду Кабінетом Міністрів України, оскільки, як встановлено під час судового розгляду, у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження щодо визначення порядку щодо пенсійного забезпечення прокурорів, а відтак відсутні підстави для стягнення з вказаного відповідача збитків у вигляді недоплаченої пенсії та відповідно моральної шкоди.

Ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат, у даному випадку судом не вирішується, зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 263 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (вул.Бастіонна, 9, м.Київ, 01601. ), Кабінету Міністрів України (вул.Грушевського, 12/2, м.Київ, 01008, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Пенсійний фонд України (вул.Бастіонна, 9, м.Київ, 01601, ), про стягнення шкоди на відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя О.В. Єфіменко

Судді А.В. Горовенко

Г.В. Чернова