Справа № 380/25279/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2023 рокусправа № 380/25279/23
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач, Дрогобицький відділ ДВС), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо не зняття арешту, що накладений в ході виконавчого провадження № 64360830 (щодо примусового виконання постанови №50168579, виданої 10.02.2017 року Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ м. Львів, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100822,74 грн) на підставі постанови про арешт майна боржника № 64360830 від 17.02.2021 року;

- зобов`язати посадових осіб Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт, що накладений в ході виконавчого провадження № 64360830 (щодо примусового виконання постанови № 50168579, виданої 10.02.2017 року Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ м. Львів, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100822,74 грн.) на підставі постанови про арешт майна боржника № 64360830 від 17.02.2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо не виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, що внесені в ході виконавчого провадження № 64360830 щодо примусового виконання постанови № 50168579 від 10.02.2017 року;

- зобов`язати посадових осіб Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, що внесені в ході виконавчого провадження №64360830 щодо примусового виконання постанови № 50168579 від 10.02.2017 року.

В обґрунтування позову зазначив, що на примусовому виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 50168579 щодо примусового виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 88876,75 дол. США. Вказав, що 10.02.2017 року в рамках виконавчого провадження №50168579 головним державним виконавцем Кушнір С.Т. було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 105119,83 грн, (розмір виконавчого збору виконавцем визначався з урахуванням курсу національної валюти до долара США станом на день винесення постанови). У зв`язку з поданням стягувачем заяви про повернення виконавчого документа без виконання 03.02.2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Повідомив, що 04.02.2021 заступником начальника відділу Дрогобицького МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64360830 щодо примусового виконання постанови №50168579, виданої 10.02.2017 року Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів), про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100822,74 грн. Вказав, що у межах виконавчого провадження № 64360830 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника № 64360830 від 17.02.2021 року, якою було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 . Позивач також зазначив, що 31.12.2021 року заступником начальника відділу Дрогобицького МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Кушнір С.Т. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану №64360830, однак арешт, накладений в ході даного виконавчого провадження на все майно ОСОБА_1 , не знятий, а відомості про ОСОБА_1 не виключено з Єдиного реєстру боржників.

Позивач повідомив, що у зв`язку з повторним пред`явленням стягувачем до виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64469595 від 10.02.2021 року. Того ж дня, 10.02.2021, в рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі - 245678,44 грн (розмір основної винагороди приватного виконавця визначався з урахуванням курсу національної валюти до долара США станом на день винесення постанови). Таким чином, на думку позивача, виникла ситуація за якої в органі державної виконавчої служби та приватного виконавця перебували на виконанні постанови про стягнення з боржника одних і тих же сум в рахунок погашення виконавчого збору та основної винагороди, що свідчить про подвійне стягнення з ОСОБА_1 таких сум.

Вказав, що листом від 24.10.2023 року відповідач відмовив позивачу в задоволенні заяви про зняття арешту та виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників. Органом державної виконавчої служби проігноровано зазначені вище обставини справи, а також висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19. Позивач вважає, що накладений у межах виконавчого провадження ВП № 64360830 підлягає зняттю у зв`язку з тим, що логічний і цільовий способи тлумачення ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII свідчать про те, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац). Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє вирішити спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа. Відтак вважає, що оскільки приватним виконавцем Пиць А.А. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди по тому ж виконавчому документу, по якому державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, а тому а арешт на все майно ОСОБА_1 , який накладений Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) в межах виконавчого провадження №64360830 підлягає зняттю. У зв`язку з зазначеними обставинами позивач звернувся до суду із цим позовом.

Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 86334 від 10.11.2023) у якій вказав, що доводи відповідача про те, що відсутні підстави щодо зняття арешту з усього майна та виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, оскільки позивачем не заявлялися вимоги щодо протиправності постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є безпідставними та необгрунтованими. Зазначив, що у цій справі предметом оскарження є правомірність подальшого збереження арешту на все майно ОСОБА_1 та відомостей про боржника в Єдиному реєстрі боржників, а не постанова про стягнення з позивача виконавчого збору. Позивач не ставить під сумнів правомірність винесення органом ДВС постанови про стягнення з нього виконавчого збору, а натомість вказує, що подальше виконання такої постанови є неможливим з огляду на обставини, які виключають таке примусове виконання. Просив позов задовольнити.

Ухвалою від 01.11.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження; справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без виклику сторін 10.11.2023.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 21612ел від 08.11.2023), у якому проти позову заперечив. В обґрунтування вказав, що у Дрогобицькому МРВ ДВС Головного ТУЮ у Львівській області (після реорганізації Дрогобицькому МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало на виконанні виконавче провадження АСВП № 50168579 з виконання виконавчого листа №442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 0 на загальну суму 1051198,29 грн. Вказав, що 10.02.2017 в межах виконавчого провадження АСВП № 50168579 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 105119,83 грн. Повідомив, що 03.02.2021 до відділу ДВС поступила заява стягувача - АТ «УкрСиббанк» про повернення без виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду №442/4990/14-ц. Вказав, що відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. У виконавчому провадженні № 50168579 постановою державного виконавця від 03.02.2021 виконавчий документ повернуто стягувачу, а 04.02.2021 - винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64360830 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 50168579. Зазначив, що 31.12.2021 відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у ВП № 64360830 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Залишок нестягнутого виконавчого збору становив 100822,74 грн. Стверджує, що станом на 07.11.2023 відсутня будь-яка з умов, яка є підставою зняття арешту та виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників по ВП № 64360830.

Також зазначив, що ОСОБА_1 не заявляв позовних вимог щодо визнання протиправною постанови про стягнення виконавчого збору від 10.02.2017, отже така постанова є чинною. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023 у справі № 380/17330/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64360830 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 50168579 - відмовлено. У позовній заяві ОСОБА_1 наведено підстави завершення виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, викладені у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19. Проте, вказані норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у даній справі, оскільки виконавче провадження № 64360830 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 50168579 завершено відповідно до пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» і постанова про повернення виконавчого документа стягувану не скасовувалась. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

У Дрогобицькому МВВС перебувало на виконанні виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 на загальну суму 1051198,29 грн.

11.02.2016 року стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» вперше пред`явлено виконавчий документ до примусового виконання, а 12.02.2016 року державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50168579, якою надано боржникам строк для добровільного виконання до 19.02.2016 року та попереджено про примусове виконання зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій при невиконанні рішення в наданий строк.

10.02.2017 року у межах виконавчого провадження АСВП №50168579 головним державним виконавцем Дрогобицького МВВС Кушнір Світланою Тадеївною винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 105199,83 грн.

03.02.2021 року заступником начальника Дрогобицького МВВС Кушнір Світланою Тадеївною прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №50168579 за заявою стягувача АТ «УкрСиббанк».

04.02.2021 року заступником начальника відділу Дрогобицького МВВС Кушнір Світланою Тадеївною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64360830 з виконання постанови ВП № 50168579, виданої 10.02.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 залишку виконавчого збору у сумі 100822,74 грн.

В межах виконавчого провадження № 64360830 (щодо примусового виконання постанови № 50168579, виданої 10.02.2017 року Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ м. Львів, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100 822,74 грн) державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника № 64360830 від 17.02.2021 року, якою накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав, копія якої міститься у справі, та внесено відомості про ОСОБА_1 в Єдиний реєстр боржників, що підтверджується витягом з реєстру, копія якого міститься у справі.

31.12.2021 року заступником начальника відділу Дрогобицького МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м.Львів) Кушнір С.Т. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу № 64360830, однак арешт, накладений в ході даного виконавчого провадження на все майно ОСОБА_1 , не був знятий, а відомості про ОСОБА_1 не виключено з Єдиного реєстру боржників.

У зв`язку з повторним пред`явленням стягувачем до виконання виконавчого листа №442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 88876,75 дол. США., приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64469595 від 10.02.2021 року.

Також 10.02.2021 року, в рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі - 245678,44 грн.

Разом із тим, для забезпечення реального виконання постанови № 50168579, виданої 10.02.2017 року Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ м. Львів, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100 822,74 грн, державним виконавцем Дрогобицького МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) винесено постанову про арешт майна боржника № 64360830 від 17.02.2021 року, якою було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Представник позивача звернувся в Дрогобицький МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) із заявою про зняття арешту та виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників у якій просив зняти арешт, що накладений в ході виконавчого провадження №64360830 щодо примусового виконання постанови № 50168579, виданої 10.02.2017 року Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ м. Львів, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100822,74 грн, на підставі постанови про арешт майна боржника № 64360830 від 17.02.2021 року, видавник: Дрогобицький МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів); виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, що внесені в ході виконавчого провадження № 64360830 щодо примусового виконання постанови № 50168579, виданої 10.02.2017 року Дрогобицьким МРВ ДВС ЗМУ МЮ м. Львів, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 100 822,74 грн.

Листом від 24.10.2023 № 44999 відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви про зняття арешту та виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників. Вказав, що відповідно до пункту 23 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувану, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувану, за заявою боржника у разі, якщо:

при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувану (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);

після повернення виконавчого документа стягувану на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувана, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

після повернення виконавчого документа стягувану наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувану (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає);

відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

Станом на 24.10.2023 відсутня будь-яка з вищезазначених умов, яка є підставою зняття арешту та виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників по ВП № 64360830.

Не погоджуючись із такими діями відповідача щодо незняття вищевказаного арешту, позивач звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 6 Закону № 1404-VIII встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з нормами статті 10 цього Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з положеннями статті 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно із частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII, в редакції з 28.08.2018: виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (частина четверта статті 27 Закону № 1404-VIII).

Виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем (пункт 5 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII).

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання (частина шоста статті 27 Закону № 1404-VIII).

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає (частина восьма статті 27 Закону № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (частина третя статті 40 Закону № 1404-VIII).

Порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця визначено Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII).

За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода (частина перша статті 31 Закону № 1403-VIII).

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової (частина друга статті 31 Закону № 1403-VIII).

Частиною третьою статті 31 Закону № 1403-VIII встановлено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 31 Закону № 1403-VIII).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина п`ята статті 31 Закону № 1403-VIII).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону № 1403-VIII).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (абзац перший частини сьомої статті 31 Закону № 1403-VIII).

Солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди (частина дев`ята статті 31 Закону № 1403-VIII).

Заявлений спір виник у зв`язку з подвійним, на думку позивача, стягненням суми виконавчого збору у ВП № 64360830 та основної винагороди приватного виконавця у ВП №64469595 при виконанні одного виконавчого документа - виконавчого листа №442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, повернутого стягувачу у ВП № 50168579 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо подвійного стягнення сум виконавчого збору та основної винагороди суд зазначає таке.

Судом встановлено, що у ВП № 50168579 державним виконавцем не виконано рішення суду, а виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі заяви останнього. В подальшому виконавчий лист № 442/4990/14-ц, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 15.01.2016, переданий стягувачем приватному виконавцю, який здійснює його виконання зі стягненням основної винагороди.

Фактично, примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору із виділенням її виконання в окреме виконавче провадження, створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.

Суд зазначає, що Закон № 1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржника або солідарних боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Наявність такої прогалини визнано Верховним Судом у постановах від 13.04.2023 у справі № 160/695/22, від 21.07.2019 у справі № 320/6215/19, однак у неподібних правовідносинах до цієї справи, оскільки предметом спору в таких справах була правомірність прийняття постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, Закон № 1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. Також закон не обмежує стягувача у кількості пред`явлень заяв про повернення виконавчого документу, що має наслідком застосування виконавцем приписів частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII.

З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Оскільки виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження, то виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість (пункт 5 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII).

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

При цьому, згідно з пунктом 8 частини другої статті 2 КАС України суб`єкт владних повноважень під час прийняття рішень, вчинення дій серед іншого повинен керуватися принципом пропорційності, зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У межах спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа. Вказана правова проблема зумовлена неповнотою законодавства і стосується також й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту (частина перша статті 2 КАС України), який повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.

Питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. З точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Поняття й процедура, що врегульовані наведеною нормою, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа.

Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, виключно ця норма Закону № 1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

Так, вказана норма містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Логічний і цільовий способи тлумачення частини восьмої статті 27 Закону № 1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород.

Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Згідно із частиною четвертою статті 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Враховуючи вищенаведене правове регулювання, для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України), до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону № 1404-VIII.

Застосування частини восьмої статті 27 Закону № 1404-VIII дає підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

Застосування саме такої аналогії закону дозволило Верховному Суду у постановах від 13.04.2023 у справі № 160/695/22, від 21.07.2019 у справі № 320/6215/19 також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Натомість у межах спірних правовідносин, ВП № 64360830 з примусового виконання постанови Дрогобицького МРВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) від 10.02.2017 ВП № 50168579, припинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404 шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, наведене тлумачення правових норм та їх правозастосування до обставини цієї справи свідчить про те, що виключається подальше примусове виконання постанови державного виконавця від 10.02.2017 ВП № 50168579 про стягнення виконавчого збору, оскільки це призведе до подвійного стягнення та покладення на боржника надмірного тягаря при виконанні одного виконавчого документу.

З цих мотивів суд критично оцінює доводи відповідача про те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023 у справі № 380/17330/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 64360830 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №50168579 - відмовлено. Суд зазначає, що у вказаній справі перевірялася правильність дій відповідача щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 64360830. Натомість, як вже встановлено судом, протиправність подвійного стягнення виконавчого збору спричинена прогалиною у законодавстві. Таким чином, суд вважає, що за спірних обставин має місце правомірність дій державного виконавця при відкритті ВП № 64360830 (яка підтверджена судовим рішенням у справі № 380/17330/22). Разом з тим, накладення арешту в межах виконавчого провадження ВП № 64360830 суперечить є протиправним, оскільки вчинення дій щодо забезпечення виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 50168579 суперечить висновкам суду про протиправність подвійного стягнення виконавчого збору.

Як зазначено вище, Закон № 1404-VIII не містить правових норм, які регулюють спірні правовідносини, що є прогалиною у правовому регулюванні процедури стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа, а саме відсутнє нормативне регулювання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Відповідно до імперативних вимог норм статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» державного виконавця.

Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі боржників наявна інформація про боржника ОСОБА_1 та стягнення з нього виконавчого збору у ВП № 64360830.

З урахуванням висновків суду щодо застосування аналогії закону, належним та ефективним способом захисту такого права є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту, що накладений в ході виконавчого провадження №64360830 на підставі постанови про арешт майна боржника № 64360830 від 17.02.2021 року та зобов`язання відповідача зняти арешт, що накладений в ході виконавчого провадження №64360830 на підставі постанови про арешт майна боржника № 64360830 від 17.02.2021 року, а також визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, що внесені в ході виконавчого провадження № 64360830 щодо примусового виконання постанови № 50168579 від 10.02.2017 року та зобов`язання відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про позивача, внесені у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження ВП №64360830.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 287, 293-295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту, що накладений в ході виконавчого провадження № 64360830 на підставі постанови про арешт майна боржника № 64360830 від 17.02.2021 року.

3. Зобов`язати Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти з ОСОБА_1 арешт, що накладений в ході виконавчого провадження № 64360830 на підставі постанови про арешт майна боржника № 64360830 від 17.02.2021 року.

4. Визнати протиправною бездіяльність Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, що внесені в ході виконавчого провадження №64360830 щодо примусового виконання постанови № 50168579 від 10.02.2017 року.

5. Зобов`язати Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про ОСОБА_1 , внесені у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження ВП № 64360830.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 287 КАС України подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (82100 Львівська область м. Дрогобич вул. 22 Січня 43; ).

Суддя Р.П. Качур