Справа № 260/8538/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2023 рокум. Ужгород№ 260/8538/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання рішення протиправним і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 89 від 04.08.2023 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 05.05.1982 року: з 24.08.1982 року по 31.10.1982 року; з 12.05.1983 року по 11.08.1983 року та з 13.08.1983 року по 08.10.1983 року; з 27.06.1988 року по 01.12.1989 року; з 15.06.1990 року; з 23.03.1991 року по 27.12.1991 року; з 28.02.1992 року по 05.12.1993 року;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () призначити пенсію по інвалідності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 28.07.2023 року;

4) вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 серпня 2023 року повторно звернувся до відділу обслуговування громадян №4 у м.Мукачево із заявою про призначення пенсії по інвалідності, до якої додано необхідні документи. Проте, відповідачем-2 відмовлено у призначенні вказаної пенсії. До страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 24.08. по 31.08.1982 року , у зв`язку з тим, що у трудовій книжці відсутній рік зарахування та підстави внесення запису щодо вказаного періоду. Також, ГУ ПФУ у Миколаївській області вказало, що у трудовій книжці відсутня інформація про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів в період роботи в колгоспі з 12.05.1983 по 11.08.1983. з 13.08.1983 по 08.10.1983. У рішенні ГУ ПФУ у Миколаївській області вказано, що у записі про період роботи позивача в кооперативі «Трудові резерви» в період з 27.06.1988 РОКУ по 01.12.1989 року відсутні дати документів, внаслідок чого вказаний період роботи не врахованого до страхового стажу. Також не враховано до страхового стажу період роботи позивача з 15.06.1990 року в кооперативі «Робочий» у зв`язку з відсутністю запису про звільнення.

В період з 23.03.1991 року по 27.12.1991 року позивач працював муляром, про що до трудової книжки серії НОМЕР_2 внесено запис № 20 від 23.03.1991: «Принят на роботу каменщиком-штукатуром. Пр. № 4 от 23.03.1991 г» та запис № 21 від 27.12.1991: «Уволен с работы по собственному желанию. Пр. № 39 от 27.12.1991 г», печатка. Сторінки 12-13 містять також запис № 22 від 28.02.1992: «Принят в мале підпримство каменщиком-штукатуром. Пр. № 8 від 28.02.1992 г» та запис № 23 від 05.12.1993: «Уволен с работы по собсвтенному желанию. Пр. № 22 от 5.12.1993 г», печатка.

Вказані періоди робити відповідачами не враховано з тих підстав, що записи не завірені підписом відповідальної особи.

Позивач вказує, що відповідно до пункту 18 Постанови №656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Тому, вважає, що позивач не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці та певні недоліки не можуть бути підставою для не зарахування стажу.

Відтак, вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності є протиправними й такими, що порушують право позивача на соціальний захист.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області 16 жовтня 2023 року подано відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте правомірно. Зокрема, вказує, що записи у трудовій книжці позивача внесені з порушеннями, тому страховий стаж за вказані періоди позивачу не зараховану, а відтак, оскільки страховий стаж позивача склав 12 років 4 місяці, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону №1058.

27 жовтня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду у Закарпатській області подано відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти заявлених позовних вимог з аналогічних підстав викладених відповідачем-1.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи позову та відзивів проти нього, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №385660 при первинному огляді 09.03.2022 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності (загальне захворювання) безтерміново.

16 серпня 2023 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №4 у м.Мукачево із заявою про призначення пенсії по інвалідності, до якої додано необхідні документи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 04.08.2023 №89. Згідно вказаного рішення вбачається, що позивачу відмовлено у призначення пенсії по інвалідністю у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 24.08. по 31.08.1982 року, у зв`язку з тим, що у трудовій книжці відсутній рік зарахування та підстави внесення запису щодо вказаного періоду. Не зараховано до страхового стажу періоди роботи у колгоспі з 12.05.1983 по 11.08.1983. з 13.08.1983 по 08.10.1983, оскільки у трудовій книжці відсутня інформація про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів в період роботи в колгоспі; не зараховано період з 27.06.1988 року по 01.12.1989 року оскільки в підставах внесення записів про прийняття та звільнення з роботи відсутні дати документів; з 15.06.1990 оскільки відсутній запис про звільнення; з 23.03.1991 по 27.12.1991, з 28.02.1992 по 05.12.1993, оскільки записи про звільнення з роботи не засвідчені підписами відповідальних осіб.

Вважаючи вказане рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

За правилами ст.23 Закону №1788-ХІІ, пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок:

а) трудового каліцтва або професійного захворювання;

б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004 р.

Відповідно до ч.1, 2 ст.30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Положеннями ст.34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено: пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.

Згідно ч.1 ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Згідно абз.28 ч.1 ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Абзацом першим частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач 08.10.1959 року народження, інвалідність позивачу встановлено 09.03.2022 року, тобто після досягнення 60 років, відтак необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності 15 років.

Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-XII).

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Трудова книжка позивача була розпочата 05.05.1982 року.

На той час порядок ведення трудових книжок колгоспників визначався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 "Про трудові книжки колгоспників" (надалі - Постанова №310).

Згідно з п.п. 1, 2 Постанови №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Відповідно до п. 5 Постанови №310, до трудової книжки колгоспника, крім іншого, вносились наступні дані: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п. 6 Постанови №310, всі записи у трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови №310).

Записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я позивача, підтверджується факт роботи позивача у період з 24.08 по 31.10.1982 року в «Ремонтно- строительное Управление хлебопродукто». Вказаний запис містить підпис відповідальної особи, яка вносила запис та печатку. Відсутність року прийняття на роботу у вказаному записі не може бути підставою не зарахування вказаного періоду, оскільки попередній запис містить дату 27.07.1982 року, а наступний період вказано з 24.08. по 31.10.1982, отже рік у вказаному записі відповідно 1982 рік, відтак такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. Окрім цього, суд вказує, що відповідачем 1 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи у колгоспі з 12.05.1983 по 11.08.1983. з 13.08.1983 по 08.10.1983; та періоди роботи з 27.06.1988 року по 01.12.1989 року; з 15.06.1990; з 23.03.1991 по 27.12.1991, з 28.02.1992 по 05.12.1993 у зв`язку з певними недоліками записів, з огляду на наступне.

Пункт 13 Постанови №310 передбачав, що відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Суд зауважує, що у позивача наявна трудова книжка, яка дає можливість встановити характер роботи позивача в колгоспі та безпосередню зайнятість позивача. Всі записи у трудовій книжці виконані у хронологічному порядку без підтирань та виправлень.

При цьому обставини наявності певних недоліків допущених особою відповідальною за ведення трудової книжки не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Відтак, дії відповідача щодо не зарахування у повному обсязі стажу роботи позивача за наявності у трудовій книжці достатніх записів є такими, що тягнуть за собою несприятливі наслідки для прав, та інтересів позивача.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачами суду не надано.

Суд зазначає, що розбіжності чи невідповідності даних, які можуть міститися у трудовій книжці про підтвердження наявного трудового стажу, могли бути перевірені органом, що призначає пенсію, оскільки такий орган має право вимагати від підприємств, установ та організацій надання підтверджуючих документів.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що пенсійним органом було протиправно не зараховано спірні періоди роботи позивача до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії по інвалідності за ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тож періоди роботи позивача з 24.08.1982 по 31.10.1982, періоди роботи у колгоспі з 12.05.1983 по 11.08.1983. з 13.08.1983 по 08.10.1983, період з 27.06.1988 по 01.12.1989; з 15.06.1990; з 23.03.1991 по 27.12.1991, з 28.02.1992 по 05.12.1993 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.08.2023 №89 прийнято без належної оцінки обставин правового регулювання спірного питання, а тому суд визнає це рішення протиправним з мотивів, що наведені вище, та скасовує його у зв`язку з цим.

Враховуючи викладене, суд, обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.08.1982 по 31.10.1982, з 12.05.1983 по 11.08.1983. з 13.08.1983 по 08.10.1983, період з 27.06.1988 по 01.12.1989; з 15.06.1990; з 23.03.1991 по 27.12.1991, з 28.02.1992 по 05.12.1993, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 16.08.2023 про призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків, сформульованих судом у даному рішенні.

При цьому, позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Миколаївській області призначити позивачеві пенсію по інвалідності задоволенню не підлягають, оскільки суд не може підміняти пенсійний орган, і на власний розсуд розраховувати страховий стаж, та задоволення зазначених вимог свідчитиме про втручання до дискреційних повноважень пенсійного органу, що є неприпустимим.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання щодо зарахування стажу.

Згідно з частинами першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 133, 139, 243-246, 250, 294, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, м.Миколаїв, вул.Морехідна, буд.1, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл.Народна, 4, м.Ужгород, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м.Луцьк, вул.Кравчука, буд.22В, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № НОМЕР_3 від 04.08.2023 року.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 24.08.1982 по 31.10.1982, з 12.05.1983 по 11.08.1983. з 13.08.1983 по 08.10.1983, період з 27.06.1988 по 01.12.1989; з 15.06.1990; з 23.03.1991 по 27.12.1991, з 28.02.1992 по 05.12.1993 згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 05.05.1982 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії по інвалідності від 16.08.2023 року та вирішити питання з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

В задоволенні адміністративного позову у частині решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

СуддяЮ.Ю.Дору