Справа № 360/1039/23
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1039/23

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоайдарської селищної ради, Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 11 вересня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Новоайдарської селищної ради (далі перший відповідач), Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області (далі другий відповідач) з такими позовними вимогами:

1) визнати противоправною бездіяльність першого відповідача по оприлюдненню не в повному обсязі публічної інформації позачергової сесії Новоайдарської селищної ради від 21 жовтня 2021 року № 21 по земельним питанням, розміщеним на офіційному сайті першого відповідача, а саме відсутні прізвища, ім`я та по батькові громадян (чиї заяви було розглянуто та кому надані земельні ділянки, а кому відмовлено в наданні земельної ділянки, кому погоджений проект землеустрою, а кому відмовлено в погоджені, ім`я та по батькові особи, відносно якої прийняти ці рішення) в рішеннях №№: 21/3; 21/1-1; 21/1-2; 21/1-3; 21/1-4; 21/1-5; 21/1-6; 21/1-7; 21/1-8; 21/1-11; 21/1-12; 21/1-13; 21/1-14; 21/1-17; 21/1-18; 21/1-20; 21/1-21; 21/1-22; 21/1-23; 21/1-24; 21/1-25; 21/1-26; 21/1-27;

2) зобов`язати відповідачів оприлюднити публічну інформацію на офіційному сайті в повному обсязі в копіях рішень позачергової сесії Новоайдарської селищної ради від 21 жовтня 2021 року № 21 по земельним питанням, розміщеним на офіційному сайті першого відповідача, а саме прізвища, ім`я та по батькові громадян (чиї заяви було розглянуто та кому надані земельні ділянки, а кому відмовлено в наданні земельної ділянки, кому погоджений проект землеустрою, а кому відмовлено в погоджені, ім`я та по батькові особи, відносно якої прийняти ці рішення), а саме по рішенням №№: 21/3; 21/1-1; 21/1-2; 21/1-3; 21/1-4; 21/1-5; 21/1-6; 21/1-7; 21/1-8; 21/1-11; 21/1-12; 21/1-13; 21/1-14; 21/1-17; 21/1-18; 21/1-20; 21/1-21; 21/1-22; 21/1-23; 21/1-24; 21/1-25; 21/1-26; 21/1-27.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є керівником Громадської організація «Луганська обласна екологічна організація «Лілія», яка є засновником газети «Східна брама ХХІ», позаштатним журналістом якої є позивач. З 30 серпня 2023 року по 11 вересня 2023 року позивач з метою підготовки журналістського матеріалу згідно з редакційним завданням для газети «Східна брама ХХІ» звернувся до офіційного сайту https://novoaydarska.gromada.org.ua Новоайдарської селищної ради.

Позивач зазначає, що на офіційному сайті оприлюднена не повному обсязі публічна інформація, а саме відсутні прізвища, ім`я та по батькові громадян (чиї заяви було розглянуто та кому надані земельні ділянки, а кому відмовлено в наданні земельної ділянки, кому погоджений проект землеустрою, а кому відмовлено, відсутність в рішеннях прізвища, ім`я та по батькові особи, відносно якої прийняти ці рішення) в рішеннях №№: 21/3; 21/1-1; 21/1-2; 21/1-3; 21/1-4; 21/1-5; 21/1-6; 21/1-7; 21/1-8; 21/1-11; 21/1-12; 21/1-13; 21/1-14; 21/1-17; 21/1-18; 21/1-20; 21/1-21; 21/1-22; 21/1-23; 21/1-24; 21/1-25; 21/1-26; 21/1-27, позачергової сесії Новоайдарської селищної ради від 21 жовтня 2021 року № 21 по земельним питанням розміщеним на офіційному сайті відповідача.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 29 вересня 2022 року проведена державна реєстрація створення юридичної особи - Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області. Новоайдарська селищна рада на момент виникнення спірних правовідносин не припинена, її права та обов`язки виконує Новоайдарська селищна військова адміністрація Щастинського району Луганської області. Тому, на думку позивача, неоприлюднення та неоновлення на офіційному сайті перелічених вище рішень, є триваючою пасивною поведінкою першого відповідача та другого відповідача.

Позивач вважає, що відповідачі порушують його право доступу до інформації. Право на доступ до публічної інформації напряму пов`язане з участю суспільства у процесі прийняття рішень в державі, сприяє прозорості органів державного управління, боротьбі з корупцією, є важливим компонентом належного врядування та показником демократичності та плюралізму у суспільстві.

З посиланням на положення Законів України «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію» позивач вважає, що відповідачами порушено вимоги цих Законів, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою від 18 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачам подати відзиви; встановлено сторонам строк для обміну заявами по суті справи.

Від Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області 25 вересня 2023 року надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Через відсутність відповідальних осіб Новоайдарської селищної ради, в обов`язки яких входило наповнення офіційного сайту, окупацію території Новоайдарської громади до повної деокупації неможливо пояснити та усунути виявлені недоліки щодо роботи Новоайдарської селищної ради.

Також другий відповідач стверджує, що не є правонаступником Новоайдарської селищної ради, оскільки, згідно із статтею 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на військову адміністрацію не покладається виконання повноважень відповідної ради. Військова адміністрація населеного пункту є тимчасовим ограном, що забезпечує громадський порядок та безпеку цивільного населення, здійснює контроль правового режиму воєнного стану та забезпечує життєдіяльність населених пунктів. Згідно із чинним законодавством військові адміністрації населених пунктів не є органами місцевого самоврядування та державної влади, через що не могли набути правосуб`єктності, прав та обов`язків відповідної ради. Військова адміністрація населеного пункту - це тимчасовий державний орган, який утворюється за чітко встановленою Законом № 389 процедурою на підставі визначених законом підстав для оперативного виконання заходів правового режиму воєнного стану та завдань місцевого самоврядування у особливих умовах. Це такий собі кризовий тимчасовий орган управління на певній території.

Другий відповідач також заперечує, що позивач в період з 30 серпня по 11 вересня не міг діяти з метою підготовки журналістського матеріалу згідно з редакційним завданням для газети «Східна брама ХХІ», адже його діяльність не була ліцензована, відсутня редакція, саме редакційне завдання та посвідчення журналіста. Існування видавництва та самої газети також під сумнівом. Позивач знаходиться у базі «Миротворець», що, на думку другого відповідача, свідчить про намагання позивача цим позовом довідатись персональні дані власників земельних ділянок на окупованій території Новоайдарської громади.

З огляду на окупацію територій Новоайдарщини, про що позивача вже неодноразово повідомлено, користуючись нагодою та моментом, коли відповісти на запити стало неможливим через відсутність доступу до джерел інформації, ОСОБА_1 прагне не стільки здобути інформацію, скільки своїми діями дестабілізувати роботу Новоайдарської селищної військової адміністрації у воєнний час.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Новоайдарська селищна рада (код за , місцезнаходження: 93500, Луганська область, Щастинський район, селище міського типу Новоайдар, вулиця Дружби, будинок 1) є органом місцевого самоврядування та у процесі припинення юридичної особи не перебуває.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 23 вересня 2022 року № 665/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Луганській області», який згідно з пунктом 4 набирає чинності з дня його оприлюднення, на виконання Закону України «Про правовий режим воєнного стану» утворено, зокрема, Новоайдарську селищну військову адміністрацію Щастинського району Луганської області. Зазначений Указ опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» за 27 вересня 2022 року № 207. Відповідно набрав чинності 27 вересня 2022 року.

Розпорядженням Президента України Володимира Зеленського від 23 вересня 2022 року № 210/2022-рп «Про призначення І. Шопіна начальником Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області» призначено Шопіна Ігоря Вікторовича начальником Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Новоайдарська селищна військова адміністрація Щастинського району Луганської області (код за , місцезнаходження: 93500, Луганська область, Щастинський район, селище міського типу Новоайдар, вулиця Дружби, будинок 1) є органом державної влади, зареєстрована як юридична особа 29 вересня 2022 року.

Новоайдарська селищна рада та Новоайдарська селищна військова адміністрація Щастинського району Луганської області мають спільний офіційний веб-сайт https://novoaydarska.gromada.org.ua, який розміщений в домені GOV.UA.

Дослідженням розділу «Документи» офіційного веб-сайту відповідачів встановлено оприлюднення на ньому рішень 21 сесії Новоайдарської селищної ради 8 скликання від 21 жовтня 2021 року, зокрема і рішень за №№ 21/1-1; 21/1-2; 21/1-3; 21/1-4; 21/1-5; 21/1-6; 21/1-7; 21/1-8; 21/1-11; 21/1-12; 21/1-13; 21/1-14; 21/1-17; 21/1-18; 21/1-20; 21/1-21; 21/1-22; 21/1-23; 21/1-24; 21/1-25; 21/1-26; 21/1-27; 21/3.

Дослідженням змісту вказаних оприлюднених рішень встановлено, що в них відсутня інформація про прізвища, імена та по батькові осіб, які звернулися до Новоайдарської селищної ради із відповідними заявами щодо вирішення земельних питань та за наслідками розгляду яких першим відповідачем прийнято вказані рішення.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до статті 3 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ «Про інформацію» (далі - Закон 2657-ХІІ) основними напрямами державної інформаційної політики є забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.

Згідно із статтею 5 Закону 2657-ХІІ кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону 2657-ХІІ право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно із частиною першою статті 11 Закону 2657-ХІІ інформацію про фізичну особу (персональні дані) становлять відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, за якими вона ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону № 2657-ХІІ).

Статтею 21 Закону 2657-ХІІ визначено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

До інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості:

1) про стан довкілля, якість харчових продуктів і предметів побуту;

2) про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні ситуації, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці людей;

3) про стан здоров`я населення, його життєвий рівень, включаючи харчування, одяг, житло, медичне обслуговування та соціальне забезпечення, а також про соціально-демографічні показники, стан правопорядку, освіти і культури населення;

4) про факти порушення прав і свобод людини, включаючи інформацію, що міститься в архівних документах колишніх радянських органів державної безпеки, пов`язаних з політичними репресіями, Голодомором 1932-1933 років в Україні та іншими злочинами, вчиненими представниками комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів;

5) про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб;

5-1) щодо діяльності державних та комунальних унітарних підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі або територіальній громаді, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарському товариству, частка держави або територіальної громади в якому становить 100 відсотків, що підлягають обов`язковому оприлюдненню відповідно до закону;

6) інші відомості, доступ до яких не може бути обмежено відповідно до законів та міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із абзацом другим частини третьої статті 5 Закону України від 01 червня 2010 року № 2297-VI «Про захист персональних даних» не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VІ) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (частина перша статті 2 Закону № 2939-VІ).

Відповідно до статті 3 Закону № 2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно із статтею 4 Закону № 2939-VI доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації, зокрема на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет.

Частиною другою статті 6 Закону № 2939-VІ визначено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

За положеннями частини п`ятої статті 6 Закону № 2939-VІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України «Про державну таємницю»), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Відповідно до частин першої-третьої статті 10-1 Закону № 2939-VІ публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.

Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.

Публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:

1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

2) фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом;

4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

Пунктом 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

За положеннями частини першої статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Пунктом 2 частини першої статті 15 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-праві акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону № 2939-VІ проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Вимоги цієї частини щодо строку оприлюднення не застосовуються до проектів рішень органів місцевого самоврядування, спрямованих на надання адміністративних послуг, якщо це призведе до порушення встановленого законом строку надання відповідної адміністративної послуги.

Частиною першою статті 16 Закону № 2939-VІ передбачено, що розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 23 Закону № 2939-VІ рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною третьою статті 24 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 29 Закону № 280/97-ВР визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: 1) управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; 4) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об`єктів, які можуть надаватися у концесію; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.

Статтею 33 Закону № 280/97-ВР визначено повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

Частинами першою, одинадцятою статті 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

В актах та проектах актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування не може бути обмежено доступ до інформації про витрати чи інше розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним чи комунальним майном, у тому числі про умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримують ці кошти або майно, а також до іншої інформації, обмеження доступу до якої заборонено законом.

Відповідно частини першої статті 60 Закону № 280/97-ВР територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

З матеріалів справи судом встановлено, що першим відповідачем на виконання вимог Закону № 2939-VІ та Закону № 280/97-ВР з метою забезпечення доступу до публічної інформації щодо розпорядження комунальним майном, складовою якого є земля, на своєму офіційному веб-сайті оприлюднено рішення 21 сесії Новоайдарської селищної ради 8 скликання від 21 жовтня 2021 року №№ 21/1-1; 21/1-2; 21/1-3; 21/1-4; 21/1-5; 21/1-6; 21/1-7; 21/1-8; 21/1-11; 21/1-12; 21/1-13; 21/1-14; 21/1-17; 21/1-18; 21/1-20; 21/1-21; 21/1-22; 21/1-23; 21/1-24; 21/1-25; 21/1-26; 21/1-27; 21/3 з земельних питань, зокрема щодо: надання громадянам дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, для будівництва індивідуальних гаражів; затвердження технічної документації із землеустрою та виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику сертифікату на право на земельну частку (пай); затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв); затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність для ведення особистого селянського господарства; тощо.

При цьому Новоайдарською селищною радою оприлюднено вказані рішення без інформації про прізвища, імена та по батькові осіб, які звернулися за вирішенням земельних питань, чим обмежено доступ до публічної інформації про осіб, відносно яких прийнято оприлюднені рішення.

Однак аналіз вище наведених положень законів, якими врегульовано спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що не підлягає обмеженню публічна інформація про прізвища, ім`я, по батькові фізичних осіб, умови отримання від органів державної влади і органів місцевого самоврядування у користування або у власність державного або комунального майна, земельних ділянок, коштів, копії відповідних правових актів й договорів, які містять вказану інформацію.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2016 року у справі № 299/2507/14-а.

Відповідно суд дійшов до висновку, що обмеження Новоайдарською селищною радою доступу до такої інформації в оприлюднених на її офіційному веб-сайті рішеннях, є порушенням вимог Закону № 2939-VІ та Закону № 280/97-ВР.

Відповідачами не наведено жодних обставин на спростування вказаних висновків суду.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - це певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - це певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Оскільки судом встановлено, що в оприлюднених на веб-сайті рішеннях Новоайдарською селищною радою обмежено доступ до публічної інформації про прізвища, ім`я та по батькові осіб, відносно яких прийнято такі рішення, то це свідчить про протиправність дій першого відповідача, а не бездіяльності, як стверджує позивач.

Тому, зважаючи на встановлені обставини та нормативне регулювання спірних правовідносин, суд вважає, що ефективним способом захисту є саме визнання протиправними дії Новоайдарської селищної ради щодо обмеження доступу до публічної інформації про прізвища, імена та по батькові осіб, відносно яких прийнято оприлюднені на офіційному веб-сайті рішення 21 сесії Новоайдарської селищної ради 8 скликання від 21 жовтня 2021 року №№ 21/1-1; 21/1-2; 21/1-3; 21/1-4; 21/1-5; 21/1-6; 21/1-7; 21/1-8; 21/1-11; 21/1-12; 21/1-13; 21/1-14; 21/1-17; 21/1-18; 21/1-20; 21/1-21; 21/1-22; 21/1-23; 21/1-24; 21/1-25; 21/1-26; 21/1-27; 21/3.

Щодо визначення належного відповідача, на якого слід покласти обов`язок з усунення встановленого судом порушення, то суд виходить з такого.

Згідно з пунктом 1 частини 2-1 статті 28 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у разі введення воєнного стану в окремих місцевостях у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях:

у день набрання чинності актом Президента України про утворення військової адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження:

сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, старост у разі утворення військової адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів).

Пунктом 1 постанови Верховної Ради України від 03 листопада 2022 року № 2705-ІХ «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів у Сватівському, Старобільському, Щастинському районах Луганської області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»» у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальники Сватівської міської, Білокуракинської, Красноріченської, Лозно-Олександрівської, Нижньодуванської, Троїцької селищних та Коломийчиської сільської військових адміністрацій Сватівського району, Старобільської міської, Біловодської, Білолуцької, Марківської, Міловської, Новопсковської селищних, Чмирівської та Шульгинської сільських військових адміністрацій Старобільського району, Щастинської міської, Новоайдарської, Станично-Луганської селищних, Нижньотеплівської та Широківської сільських військових адміністрацій Щастинського району Луганської області: крім повноважень, віднесених до їх компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснюють повноваження відповідних сільських, селищних та міських рад, їх виконавчих комітетів, відповідних сільських, селищних, міських голів.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Новоайдарську селищну раду на момент розгляду адміністративної справи не припинено як юридичну особу, проте в силу Закону України «Про правовий режим воєнного стану» припинено її повноваження.

Наведені правові норми також дають підстави дійти висновку, що повноваження першого відповідача тимчасово передані та виконуються Новоайдарською селищною військовою адміністрацією Щастинського району Луганської області з 29 вересня 2022 року з дня внесення запису про її державну реєстрацію як юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, на теперішній час Новоайдарська селищна військова адміністрація Щастинського району Луганської області, до якої перейшли повноваження Новоайдарської селищної ради, є розпорядником публічної інформації у розумінні Закону № 2939-VI, а тому саме на цього відповідача має бути покладений обов`язок щодо оприлюднення на офіційному веб-сайті рішень 21 сесії Новоайдарської селищної ради 8 скликання від 21 жовтня 2021 року №№ 21/1-1; 21/1-2; 21/1-3; 21/1-4; 21/1-5; 21/1-6; 21/1-7; 21/1-8; 21/1-11; 21/1-12; 21/1-13; 21/1-14; 21/1-17; 21/1-18; 21/1-20; 21/1-21; 21/1-22; 21/1-23; 21/1-24; 21/1-25; 21/1-26; 21/1-27; 21/3 із зазначенням прізвищ, імен та по батькові осіб, відносно яких прийнято ці рішення.

З наведених вище підстав судом відхиляються твердження другого відповідача про відсутність у нього правонаступництва за першим відповідачем.

Всі інші наведені другим відповідачем обставини не впливають на висновок суду про часткове задоволення позову, оскільки не спростовують встановлених судом порушень першим відповідачем вимог Закону № 2939-VІ та необхідності їх усунення другим відповідачем, а тому суд не надає їм правової оцінки.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача та визначенням належного відповідача, на якого покладається обов`язок з усунення встановлених судом порушень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 859,00 грн, що підтверджено квитанцією про сплату від 10 вересня 2023 року № 3193-6021-9755-3574.

Однак, враховуючи характер позовної заяви та кількість заявлених вимог, розмір судового збору, що підлягав сплаті за позовну заяву в даній справі, складає 858,88 грн.

Тобто, позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж необхідно було сплатити.

Оскільки даний спір виник внаслідок протиправних дій першого відповідача, повноваження якого передані другому відповідачу, а також, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з коригуванням обраного позивачем способу захисту його порушених прав та визначенням належного відповідача, який має відповідати за позовом, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн за рахунок бюджетних асигнувань Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області.

Щодо решти сплаченого позивачем судового збору суд, роз`яснює позивачу право звернутися до суду із відповідною заявою про повернення судового збору в розмірі переплаченої суми.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Новоайдарської селищної ради ( місцезнаходження: 93500, Луганська область, Щастинський район, селище міського типу Новоайдар, вулиця Дружби, будинок 1, код за ), Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області (місцезнаходження: 93500, Луганська область, Щастинський район, селище міського типу Новоайдар, вулиця Дружби, будинок 1, код за ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Новоайдарської селищної ради щодо обмеження доступу до публічної інформації про прізвища, імена та по батькові осіб, відносно яких прийнято оприлюднені на офіційному веб-сайті рішення 21 сесії Новоайдарської селищної ради 8 скликання від 21 жовтня 2021 року №№ 21/1-1; 21/1-2; 21/1-3; 21/1-4; 21/1-5; 21/1-6; 21/1-7; 21/1-8; 21/1-11; 21/1-12; 21/1-13; 21/1-14; 21/1-17; 21/1-18; 21/1-20; 21/1-21; 21/1-22; 21/1-23; 21/1-24; 21/1-25; 21/1-26; 21/1-27; 21/3.

Зобов`язати Новоайдарську селищну військову адміністрацію Щастинського району Луганської області оприлюднити на її офіційному веб-сайті рішення 21 сесії Новоайдарської селищної ради 8 скликання від 21 жовтня 2021 року №№ 21/1-1; 21/1-2; 21/1-3; 21/1-4; 21/1-5; 21/1-6; 21/1-7; 21/1-8; 21/1-11; 21/1-12; 21/1-13; 21/1-14; 21/1-17; 21/1-18; 21/1-20; 21/1-21; 21/1-22; 21/1-23; 21/1-24; 21/1-25; 21/1-26; 21/1-27; 21/3 з інформацією про прізвища, ім`я та по батькові осіб, відносно яких прийнято ці рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова