Справа № 420/3331/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/3331/21

Перша інстанція: суддя Цховребова М.Г.,

повний текст судового рішення (ухвали)

складено 18.08.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 згідно із довідкою Одеського обласного центру комплектування та соціальної підтримки від 21 січня 2021 р. № ЮО89475 з 01.04.2019 року;

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із довідкою Одеського обласного центру комплектування та соціальної підтримки від 21 січня 2021 р. № ЮО89475 з 01.04.2019 року, з урахуванням вже виплачених сум..

09.08.2023р. до Одеського окружного адміністративного суду від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження, в якій заявники, керуючись ст.ст. 52, 379 КАС України, ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», просили замінити сторону виконавчого провадження щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року у справі № 420/3331/21 на правонаступників, а саме стягувача ОСОБА_1 на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування своєї заяви заявниці зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. Після смерті ОСОБА_1 відкрилася спадщина. Спадкоємицями до майна померлого ОСОБА_1 є: дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 . Головним управлінням 18.06.2021 було проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 та здійснено нарахування доплати пенсії за період з 01.04.2019 по 30.06.2021 в сумі 159 388, 07 грн. Вказана доплата в сумі 159 388, 07 грн. підлягала виплаті ОСОБА_1 після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з Державного бюджету України. Станом на дату смерті ОСОБА_1 зазначена заборгованість пенсії не виплачена. Посилаючись на приписи ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ст. 379 КАС України, заявниці вказували, що мають право на одержання недоотриманих позивачем за час його життя виплат пенсії за рішенням суду, яке набрало законної сили у цій адміністративній справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року, заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження (в порядку ст. 379 КАС України), вхід. № 27117/23 від 09.08.2023 року, задоволено частково.

Замінено стягувача у виконавчому листі № 420/3331/21, виданому 09 серпня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом, з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ГУ ПФУ в Одеській області подало на зазначену ухвалу апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 18.08.2023р. та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що покладені судом зобов`язання на відповідача судовим рішенням у даній справі Головним управлінням виконано в порядку, встановленому чинним законодавством та в межах наявних у відповідача повноважень. 18.06.2021р. на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2021р. по справі №420/3331/21 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019р. згідно із довідкою Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 21.01.2021 №ЮО89475. Також, на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 по справі №420/20686/21, 23.08.2022р. ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії з 01.07.2021р. без обмеження її максимальним розміром. Виплата нарахованої доплати до пенсії за вказаними вище судовими рішеннями у сумі 159 388,07 грн. та 20866,68 грн. підлягала виплаті ОСОБА_1 після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з Державного бюджету України. Станом на дату смерті ОСОБА_1 , вказана заборгованість не виплачена. При цьому, як зауважує апелянт, оскільки спадкоємці не є стороною по справах №420/3331/21 та №420/20686/21 в розумінні ст. 46 КАС України, право на отримання доплати нарахованої на виконання рішення суду, вони матимуть у разі заміни сторони виконавчого провадження по вищезазначених справах. До того ж, заявниками не було надано доказів з яких би вбачалось набуття права на все майно (або відповідну його частину) позивача у справі, у зв`язку із чим відсутні підстави для заміни сторони виконавчого провадження.

Від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу пенсійного органу, у кому зазначаючи про хибність та необґрунтованість доводів апелянта просить відмовити у задоволенні скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції від 18.08.2023р. мотивуючи загалом тим, що жодний довод скаржника не є ґрунтовним та повністю спростовується наявними у справ матеріалами та встановленими судом першої інстанції обставинами.

На підставі ст.ст.311, 312 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (в даному випадку ухвали) в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Приймаючи вказану ухвалу, застосовуючи приписи ст. ст. 52, 379 КАС України, ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч.5 ст.15 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 1227 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції вважав, що спірні правовідносини допускають правонаступництво та ОСОБА_2 , як дружина позивача, має право на одержання сум пенсії, не отриманих пенсіонером, незалежно чи забезпечується заявниця пенсією у разі втрати годувальника, у зв`язку із чим вбачав наявними підстави для заміни правонаступником сторони виконавчого провадження стягувача у даній справі на ОСОБА_2 .

Надаючи оцінку обґрунтованості такого висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч. 1 та 4 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в судочинстві участь останнього.

Крім того, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним правонаступництвом і передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. Незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після заміни сторони в матеріальних правовідносинах.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Крім того, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Положення частини п`ятої статті 15 цього Закону передбачають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 379 КАС України, зміст якої наведено вище.

Отже, обов`язковою умовою для заміни сторони виконавчого провадження є вибуття однієї із сторін виконавчого провадження та правонаступництво сторони, що вибула, іншим суб`єктом з переходом прав та обов`язків.

Крім того, зазначений вище Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (абз.2 ч.4 ст.4 Закону № 1404-VIII).

Отже, виходячи з наведених приписів чинного законодавства, заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

В силу вимог ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, у відповідності до змісту ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналогічні приписи містяться у ч.1 ст.91 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, у тому числі кошти відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили за життя позивача.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року по даній справі №420/3331/21, яке набрало законної сили, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із довідкою Одеського обласного центру комплектування та соціальної підтримки від 21 січня 2021 р. № ЮО89475 з 01.04.2019 року, з урахуванням вже виплачених сум.

09 серпня 2021 року з метою примусового виконання рішення суду про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно із довідкою Одеського ОТЦК та СП від 21.01.2021 р. № ЮО89475 з 01.04.2019 року, з урахуванням вже виплачених сум, позивачу видано виконавчий лист, за яким стягувачем є ОСОБА_1 .

При цьому, як встановив суд першої інстанції, станом на час розгляду Одеським окружним адміністративним судом спірного процесуального питання в суді першої інстанції, відсутня інформація відкриття або закриття/закінчення виконавчого провадження тощо за вказаним вище виконавчим листом №420/3331/21. За результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 18.08.2023 року, записів не знайдено.

Вказаних обставин скаржник не спростовує.

ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_1 відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 25.01.1975 року.

ОСОБА_3 є донькою померлого пенсіонера ОСОБА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_4 , ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 26 січня 2023 року складено відповідний актовий запис № 208.

При цьому, зі змісту листа ГУ ПФУ в Одеській області від 26.05.2023 року на запит приватного нотаріусу Одеського районного нотаріального округу Одеської області Чос Оксани Павлівни про надання інформації вбачається, що за твердженнями відповідача, які також наведено у апеляційній скарзі, покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Виплата нарахованої доплати пенсії по справі №420/3331/21 за період з 01.04.2019 по 30.06.2021 в сумі 159388,07 грн. підлягала виплаті ОСОБА_1 після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України. Втім, станом на дату смерті ОСОБА_1 , тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначена заборгованість пенсії не виплачена. Оскільки спадкоємці не є стороною по справі № 420/3331/21 в розумінні статті 46 КАС України, право на отримання доплати, нарахованої на виконання рішення суду, вони матимуть у разі зміни сторони виконавчого провадження по вищевказаних справах в порядку, передбаченому статтею 379 КАС України.

Отже, станом день звернення із заявою про заміну сторони стягувача у справі №420/3331/21, відповідачем не надано доказів виконання у повному обсязі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2021р., а саме в частині виплати нарахованої доплати, яка утворилась після проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання судового рішення у даній справі.

Колегія суддів враховує, що за приписами статті 52 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Виходячи з викладеного можна дійти висновку про те, що нормами чинного законодавства не визначено строку, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Норми статті 52 вказаного Закону теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, а лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Отже недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

З аналізу наведеного слідує, що суми соціальних виплат передаються членам сім`ї спадкодавця. Водночас сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, яке набрало законної сили, і яким його (пенсійний орган) було зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії позивачу.

Суд першої інстанції також ґрунтовно врахував приписи ч.1 ст. 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якими визначено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Отже, суми пенсій, які були нараховані, проте не виплачені особі за життя, передаються членам його сім`ї.

Такий підхід до врегулювання спірних правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.

Таким чином, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що суми соціальних виплат, у даному випадку пенсії, передаються членам сім`ї спадкодавця.

При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 , як член сім`ї померлого годувальника, після смерті чоловіка ОСОБА_1 не зверталася до відповідача відповідно до ст. 61 Закону № 2262-ХІІ із заявою встановленої форми про виплату недоотриманих сум пенсії, таким чином пропустила шестимісячний строк під час якого мала права отримати недоотримані суми пенсії, які були нараховані за життя ОСОБА_1 , та залишилися недоодержаними у зв`язку зі його смертю.

У такому разі, у силу ч. 3ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала позивачу і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини, а орган Пенсійного фонду не здійснює виплату неодержаної пенсії у порядку ч. 1ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ч. 1ст. 61 Закону № 2262-ХІІ.

Крім того, як вже було зазначено вище, у листі пенсійного органу від 26.05.2023р. також вказано, що нараховані суми пенсії залишаються невиплаченими, а отримати їх можливо лише правонаступникам шляхом подання до ГУ ПФУ в Одеській області відповідного судового рішення.

Колегією суддів також з наявної у справі довідки приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Чос Оксани Павлівни щодо надання відомостей стосовно кола спадкоємців по спадковій справі від 21.06.2023 № 136/02-14 встановлено, що 28 квітня 2023 року заведена спадкова справа за № 23/2023 до майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є спадкоємицями до майна померлого ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, звернулися із заявою про прийняття спадщини за законом.

Відповідно до ст.ст.1268, 1296 ЦК України спадкоємці мають право прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

При цьому, обов`язок спадкоємця отримати свідоцтво про право на спадщину у відповідності до статті 1297 ЦК України настає у випадках, якщо у складі спадщини є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація.

Отже, отримання свідоцтва про право на спадщину, за загальним правилом, є правом спадкоємця, і лише якщо у складі спадщини є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, для спадкоємця настає обов`язок отримати таке свідоцтво.

Відповідно до матеріалів справи, суми пенсії, нараховані за життя пенсіонеру ОСОБА_1 на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.06.2021 у справі №420/3331/21 не є майном, що обтяжене та таким, щодо якого має здійснюватись державна реєстрація, а тому відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину при прийнятті спадщини в частині суми пенсії, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 22.12.2020 по справі № 2-а-3938/11.

Проаналізувавши встановлені обставини та приведені вище законодавчі приписи, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_2 , є дружиною померлого ОСОБА_1 , є його спадкоємницею та прийняла спадщину, то у відповідності до статті 1227 Цивільного кодексу України та статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", набула право на отримання суми пенсії, нарахованих на виконання судового рішення.

Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду викладеним в постанові по справі № 2-а/2508/7209/2011 від 15 березня 2023 року.

За вказаного, враховуючи, що виконання рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість поданої ОСОБА_2 та наявність підстав для заміни на цій стадії судового процесу стягувача ОСОБА_1 його правонаступником ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги наведеного вище не спростовують.

Разом з цим, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви у частині заміни сторони виконавчого провадження на ОСОБА_3 , зокрема оскільки з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_3 відноситься до числа членів сім`ї померлого пенсіонера які проживали разом із ним на день його смерті, та відсутності доказів прийняття ОСОБА_3 спадщини.

Апеляційний суд відхиляє за необґрунтованістю посилання апелянта на правову позицію, викладену в ухвалі ВАС України від 08.05.2012 № К/9991/8624/11, оскільки як вірно вказував суд першої інстанції, відповідно до ч. 7 ст.78, ч. 5 ст.242, ч. 3 ст.291 КАС України обов`язковими для врахування судом є висновки Верховного Суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Підсумовуючи усе викладене вище у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є несуттєвим, не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи, та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, в даному випадку ухвали про заміну сторони виконавчого провадження.

Підстави для задоволення апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області відсутні.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 378 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі №420/3331/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян