Справа № 160/3384/21
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року № 160/3384/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі відповідач 1), Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (далі відповідач 2, Кадрова комісія), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 19.02.2021 №36дп-21;

- визнати протиправним та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора від 24.02.2021 №2-дц, що був виданий Генеральним прокурором Венедиктовою І.;

- поновити позивача на посаді в органах прокуратури, стягнувши на його користь належну заробітну плату за час вимушеного прогулу та допустити судове рішення в цій частині до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Кадрової комісії про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури є незаконним та необґрунтованим, оскільки ґрунтується на фактичних обставинах та подіях, які перекручено та спотворено, у висновку члена кадрової комісії вказані інші встановлені порушення, ніж в оскаржуваному рішенні та вказане рішення прийняте з порушенням процедури розгляду дисциплінарної скарги.

Представниками відповідачів подано до суду відзиви на позовну заяву, в яких позов не визнали та зазначили, що в ході проведення дисциплінарного провадження Комісією встановлено, що позивач своїми умисними діями, які виразились у неправомірному отриманні коштів, нарахованих як заробітна плата, вчинив дії, які порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а тому діяв упереджено, усупереч вимогам законодавства та порушив правила прокурорської етики. На думку відповідачів, оскаржувані рішення і наказ видані правомірно, в межах компетенції, у порядок і у спосіб, визначених чинним законодавством України, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021, дану адміністративну справу передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2021 прийнято справу до провадження, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022 ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2023 справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Маричу Є.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.05.2023 прийнято адміністративну справу до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 15.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову.

В ході судового засідання суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 працював в органах прокуратури у період з 1998 2016 роках.

Упродовж 06-26 березня 2020 року позивач обіймав посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області згідно наказу від 06.03.2020 №47к.

Наказом Генерального прокурора від 27.03.2020 №679ц ОСОБА_1 призначено на посаду заступника Генерального прокурора з 27 березня 2020 року в порядку переведення з прокуратури Житомирської області.

Наказом Генерального прокурора від 23.09.2020 №2538ц у зв`язку з ліквідацією, наказом Генерального прокурора від 18.09.2020 №84шц, посади заступника Генерального прокурора, яку обіймав ОСОБА_1 , тимчасово визначено йому робоче місце в Департаменті організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами за підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора.

До Кадрової комісії 13.11.2020 надійшла дисциплінарна скарга виконувача обов`язків керівника Генеральної інспекції ОСОБА_2 про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

Членом Кадрової комісії ОСОБА_3 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження від 19.11.2020 №07/3/2-1081дс-252дп-20 стосовно позивача.

За результатами перевірки обставин, викладених у дисциплінарній скарзі, членом Кадрової комісії ОСОБА_3 02.02.2021 складено висновок про наявність дисциплінарного проступку в діях заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 .

У зв`язку з наявністю в діях прокурора складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» Кадровою комісією прийнято рішення про накладення дисциплінарного стягнення від 19.02.2021 №36дп-21.

В подальшому, на підставі рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 19.02.2021 №36дп-21 наказом Генерального прокурора від 24.02.2021 №2-дц звільнено заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру») з 25 лютого 2021 року.

Не погоджуючись із рішенням Кадрової комісії, та виданим на його підставі наказом про звільнення з посади, вважаючи їх незаконними та протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний: 1) виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; 2) не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; 3) діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 4) додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Згідно з пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 45 Закону України «Про прокуратуру», дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини другої зазначеної статті 45 Закону України «Про прокуратуру» право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги розміщується на вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Вказані положення Закону України «Про прокуратуру» кореспондуються із приписами Порядку розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 04.11.2019 №266 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 266).

Пунктом 1 розділу І Порядку №266 передбачено, що цей Порядок визначає процедуру розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження, прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених Законом України «Про прокуратуру», про накладення на прокурора Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласної (регіональної), окружної (місцевої), військової прокуратури дисциплінарного стягнення або прийняття рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

За визначенням пункту 2 розділу І Порядку №266 дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав, визначених частиною першою статті 43 Закону України «Про прокуратуру» (пункт 3 розділу І Порядку №266).

Згідно з пунктом 5 розділу І Порядку №266 процедура здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора визначається розділом VI Закону України «Про прокуратуру» та цим Порядком.

За приписами пунктів 6-7 розділу І Порядку №266 дисциплінарне провадження передбачає:

- відкриття дисциплінарного провадження;

- проведення перевірки дисциплінарної скарги;

- розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення.

Перевірка даних про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності здійснюється членом кадрової комісії, що здійснює дисциплінарне провадження (далі - кадрова комісія), у порядку, встановленому Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 8 розділу І Порядку №266 право на звернення до кадрової комісії із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі факти, які можуть бути підставою для відкриття дисциплінарного провадження. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги передбачений у додатку до цього Порядку.

Пунктами 10-12 розділу І Порядку №266 передбачено, що для вирішення питання щодо відкриття дисциплінарного провадження діє автоматизована система розподілу дисциплінарних скарг.

Дисциплінарні скарги реєструються робочою групою кадрової комісії.

Робоча група кадрової комісії у день надходження дисциплінарної скарги реєструє її та за допомогою автоматизованої системи визначає члена кадрової комісії для вирішення питання щодо відкриття дисциплінарного провадження.

За приписами пункту 16 розділу І Порядку №226 після відкриття дисциплінарного провадження член кадрової комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена кадрової комісії за результатами перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, виконувачем обов`язків керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора Устименком Є.В. подано до відповідача 2 дисциплінарну скаргу стосовно вчинення заступником Генерального прокурора ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, яка зареєстрована 13.11.2020 за №17/1/1-2698ВН-20.

Зі скарги вбачається, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001647 від 08.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, отримано відомості, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, у зв`язку з чим скаржник просить притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення.

Членом Кадрової комісії ОСОБА_3 прийнято рішення від 19.11.2020 №07/3/2-1081дс-252дп-20 про відкриття дисциплінарного провадження стосовно позивача; листом від 19.11.2020 №07/3/2-1081дс-252дп-20-2023вих-20 запропоновано останньому надати пояснення з приводу обставин, викладених у скарзі; а також надіслано запит від 19.11.2020 №07/3/2-1081дс-252дп-20-2022вих-20 Департаменту кадрової роботи Офісу Генерального прокурора щодо надання документів.

В ході проведення перевірки під час дисциплінарного провадження Кадровою комісією прокурор встановлено, що ОСОБА_1 , обіймаючи з 27.03.2020 посаду заступника Генерального прокурора, умисно, достовірно знаючи, що після призначення 06.03.2020 на посаду прокурора відділу прокуратури Житомирської області, фактично до роботи у прокуратурі Житомирської області не приступив та її не виконував, усвідомлюючи, що заробітна плата з 06.03.2020 до 27.03.2020 цією прокуратурою йому нарахована безпідставно, 31.03.2020 отримав від касира прокуратури Житомирської області нараховану йому заробітну плату в розмірі 9148,42 грн., яку повернув лише 03.09.2020. Вказані дії позивача, на думку Кадрової комісії, є умисними та такими, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, допущено одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, що є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності згідно з п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, як пояснив ОСОБА_1 , про своє перебування на лікарняному повідомляв прокуратуру Житомирської області, із листком непрацездатності звертався до Департаменту кадрової роботи та державної служби, у зв`язку з чим вважав, що Департамент почав процедуру його оформлення. Отримані за березень 2020 року грошові кошти за місцем роботи у прокуратурі Житомирської області у розмірі 9148,42 грн ним вважались як оплата тимчасової непрацездатності. Підписуючи відомість, ОСОБА_1 вказав, що окремої позначки про те, що це саме заробітна плата, не було, а було зазначено лише про виплату певної грошової суми. Крім того, ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначив, що нарахування та виплата заробітної плати проводилось бухгалтерією, а не ним, а тому в його діях відсутній умисел на вчинення проступку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в ході розгляду справи пояснення сторін, судом встановлено, що наказом в.о.прокурора Житомирської області від 06.03.2020 №47к ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області.

В подальшому, наказом Генерального прокурора від 27.03.2020 №679ц ОСОБА_1 призначено на посаду заступника Генерального прокурора з 27.03.2020 в порядку переведення з прокуратури Житомирської області.

На підставі відомості на виплату грошей №1 за березень 2020 року та відповідно до видаткового касового ордеру прокуратури Житомирської області від 31.03.2020 позивачу виплачено заробітну плату у розмірі 9148,42 грн.

У зв`язку із перевіркою інформації Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора щодо можливого недодержання законодавства при призначенні ОСОБА_1 на посаду прокурора відділу прокуратури Житомирської області Генеральною інспекцією листом від 02.09.2020 №17/1-28190-20 витребувано у прокуратури Житомирської області відповідну інформацію стосовно позивача.

У відповідь на вказаний лист прокуратура Житомирської області листом від 03.09.2020 №11-392вих20 повідомила, що під час перебування ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області, останньому ключ доступу до ЄРДР не видавався; розгляд чи виконання звернень, завдань, доручень тощо під час перебування на вказаній посаді не доручались; табелювання робочого часу здійснювалось на підставі наказу про прийняття його на роботу та повідомлення, поданого до ГУ ДПС в Житомирській області.

Також, прокуратурою Житомирської області повідомлено, що в день надання цієї відповіді -03.09.2020 на адресу прокуратури надійшов листок непрацездатності серії АДЮ №180164, виданий ОСОБА_1 на період втрати працездатності з 06.03.2020 по 27.03.2020.

У зв`язку з цим, 03.09.2020 складено додатковий табель обліку використання робочого часу стосовно ОСОБА_1 за березень 2020 року із зазначенням періоду тимчасової непрацездатності, а також проведено відповідний перерахунок оплати праці.

Докази, які підтверджують вказані обставини містяться в матеріалах дисциплінарного провадження та досліджені судом в ході розгляду справи.

Таким чином, з огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача 2 про те, що в період з 06.03.2020 по 27.03.2020 позивач, перебуваючи на посаді прокурора відділу прокуратури Житомирської області, фактично до роботи не приступав та її не виконував, в той час заробітну плату за цей період у розмірі 9148,42 грн отримав.

Про відсутність ОСОБА_1 на роботі та невиконання ним жодних доручень і завдань також підтверджено також показами начальника відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Житомирської обласної прокуратури Поліщука В.Л., начальника управління нагляду у кримінальному провадженні Житомирської обласної прокуратури Сича Ю.М. та прокурорів відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Житомирської обласної прокуратури Сіренького С.В. і ОСОБА_4 , які надані у кримінальному провадженні №0001647 від 08.09.2020.

Водночас, про перебування його на стаціонарному лікуванні у вказаний період та наявність листка непрацездатності ОСОБА_1 не повідомлено прокуратуру Житомирської області, що підтверджено останнім у листах від 03.09.2020 №11-392вих20 та від 07.09.2020 №11-406вих20.

У своїх поясненнях ОСОБА_1 підтверджено, що він не скористався своїм правом на подачу листка непрацездатності у певний проміжок часу, посилаючись на завантаженість на роботі, однак згодом зробив це, на його думку, без порушення визначеного законом строку.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві (п. 1).

Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Виходячи з викладеного, суд критично оцінює доводи позивача про те, що отримані ним 31.03.2020 грошові кошти у розмірі 9 148,42 грн він вважав як оплату тимчасової непрацездатності, оскільки призначенню та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності передує подання роботодавцю листка непрацездатності.

В той час, судом встановлено, що не спростовано позивачем, ним в період перебування на посаді прокурора відділу прокуратури Житомирської області (з 06.03.2020 до 27.03.2020) листок непрацездатності до прокуратури не надавався. Тобто, позивач мав би бути усвідомленим, що отримання матеріальної допомоги по тимчасовій непрацездатності без пред`явлення роботодавцю листка непрацездатності неможливе.

Більш того, у видатковому касовому ордері прокуратури Житомирської області від 31.03.2020, у якому наявний підпис ОСОБА_1 про отримання коштів у сумі 9 148,42 грн., у графі «підстава» зазначено: «виплата заробітної плати». Зазначене ще раз підтверджує необґрунтованість та недостовірність пояснень позивача.

Як свідчать матеріали справи, лише після ініціювання перевірки інформації Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора щодо можливого недодержання законодавства при призначенні ОСОБА_1 на посаду прокурора відділу прокуратури Житомирської області 02.09.2020 та зібрання відповідних доказів, позивачем надіслано 03.09.2020 на адресу прокуратури Житомирської області листок непрацездатності серії АДЮ №180164, виданий йому на період втрати працездатності з 06.03.2020 по 27.03.2020.

У зв`язку з цим, бухгалтерією прокуратури Житомирської області 03.09.2020 складено додатковий табель обліку використання робочого часу стосовно ОСОБА_1 за березень 2020 року із зазначенням періоду тимчасової непрацездатності, проведено відповідний перерахунок оплати праці та відповідно до прибуткового касового ордеру прокуратури Житомирської області від 03.09.2020 №13 позивачем повернуто в касу безпідставно отриману заробітну плату у розмірі 8523,86 грн.

Основні принципи, моральні норми та правила прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою визначені Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженим Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017.

Відповідно до вимог статей 5, 10, 11 Кодексу при здійсненні повноважень прокурор зобов`язаний діяти відповідно до закону, своєчасно вживати вичерпних заходів для їх належного виконання.

Прокурор зобов`язаний діяти справедливо, неупереджено, додержуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації повноважень прокуратури в межах її функцій. Він має бути об`єктивним у відносинах з органами влади, громадськістю та окремими особами й усвідомлювати соціальну значимість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством.

Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

Згідно зі статтею 21 Кодексу прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Відповідно до статей 32, 33 цього Кодексу передбачено, що оцінка дотримання норм професійної етики та поведінки прокурора може проводитися під час дисциплінарного провадження та надаватися при вирішенні питань щодо підвищення по службі, присвоєння класного чину, підготовці характеристик та рекомендацій. Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» прокурори зобов`язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У разі систематичного (два і більше разів протягом одного року) або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що правовою підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора є повне доведення його вини в ході службового розслідування чи дисциплінарного провадження, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного проступку, уточнення ступеня вини особи. Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях прокурора ознак дисциплінарного проступку.

Отримання прокурором ОСОБА_1 31.03.2020 у статусі заступника Генерального прокурора грошових коштів у сумі 9148,42 грн та повернення їх лише через п`ять місяців 03.09.2020 є порушенням ним вимог ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.п. 2, 10 ч. 1 ст. 3, ч. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру», оскільки він зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд у рішенні від 15 березня 2018 року по справі №800/454/17, аналізуючи відповідні норми профільного законодавства зазначив, що вимоги морального змісту, визначені Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, а також Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, - віднесені до службово-трудових обов`язків працівників органів прокуратури.

У даному дисциплінарному провадженні Кадрова комісія врахувала пояснення, що надані під час засідання комісії, та, надавши оцінку зібраним доказам вчинення позивачем дисциплінарного проступку у їх сукупності, дійшла висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за пунктами 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», що свідчить про всебічність та об`єктивність прийнятого Кадровою комісією рішення від 19.02.2021 №36дп-21.

При цьому, обираючи вид дисциплінарного стягнення стосовно позивача, Кадрова комісія виходила з відсутності підстав для накладення більш м`якого стягнення, ніж звільнення з посади в органах прокуратури, оскільки вважала, що вчинений позивачем дисциплінарний проступок не сумісний з подальшим заняттям ним будь-якої посади в органах прокуратури.

Верховний Суд у рішенні від 23 липня 2020 року по справі №9901/997/18 відзначив, що для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та/або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, КДКП має установити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила його репутації та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс. При цьому, обов`язкова наявність судового рішення, яким би прокурора було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого передбачає відповідні діяння, не є умовою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

Слід також зазначити, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , хоч і прийнято на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно нього за ч.1 ст.366 КК України, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Підсумовуючи викладене, встановлені судом під час розгляду адміністративної справи обставини свідчать про те, що спірне рішення Кадрової комісії відповідало критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до пункту 4 частини першої, частини другої статті 9 Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор у встановленому порядку на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора приймає рішення про застосування до прокурора Офісу Генерального прокурора, прокурора обласної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування такої особи на посаді прокурора.

Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.

Пунктом 19 розділу ІІІ Порядку №266 установлено, що при прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення, а також інші обставини, що мають значення для прийняття рішення.

Обираючи вид дисциплінарного стягнення Кадрова комісія в оскаржуваному рішенні дійшла висновку про очевидність грубого характеру дисциплінарного проступку прокурора, оскільки допущення вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики не може бути виправдано жодними обставинами. Також Кадрова комісія вважала, що діяння вчинене прокурором є підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, яке є найбільш суворим і застосовується лише в тому випадку, коли немає підстав для застосування більш м`яких видів стягнень, передбачених частиною першою статті 49 Закону України «Про прокуратуру», з огляду на те, що вчинений прокурором дисциплінарний проступок не сумісний з подальшим зайняттям будь-якої посади в органах прокуратури.

Відповідно до викладених правових норм, на підставі рішення Кадрової комісії від 19.02.2021 №36дп-21, реалізуючи дискреційні повноваження, Генеральний прокурор, видаючи наказ від 24.02.2021 №2-дц, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи викладене, суд не вбачає належних правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу відповідача 1 від 24.02.2021 №2-дц про звільнення заступника Генерального прокурора ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури, а відтак відсутні підстави і для задоволення похідних позовних вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15; ), Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

4. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.