Справа № 520/22983/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бідонько А.В.

13 листопада 2023 р. Справа № 520/22983/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зуб Світлани Юріївни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області, треті особи: Державна податкова служба України, Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України , Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України про визнання дій протиправними та стягнення грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

В с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати протиправними дії відповідача Головного управління ДФС у Харківській області (далі ГУ ДФС у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Харківській області, утворене як відокремлений підрозділ ДПС України, далі ГУ ДПС у Харківській області) щодо невиплати грошового забезпечення за відпрацьовані надурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, доплати за нічні, премії та у помилковому наведенні бухгалтерських розрахунків у виданому грошовому атестаті і Довідці про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії;

- стягнути з відповідача грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з січня 2009 року по серпень 2021 року в сумі 325.784,90 грн;

- стягнути з відповідача індексацію розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з січня 2009 року по жовтень 2021 року в сумі 302.913,98 грн;

- стягнути з відповідача грошове забезпечення за відпрацьовані нічні години, за період з лютого 2020 року по травень 2020 року в сумі 1.660,70 грн;

- стягнути з відповідача премію в розмірі 10% посадового окладу за період з січня 2021 року по липень 2021 року в сумі 5.131,00 грн;

- зобов`язати відповідача виплатити компенсацію сум податків з заборгованості з невиплати за відпрацьовані понадурочні години за період з січня 2009 року по серпень 2021 року в сумі 325.784,90 грн, з заборгованості з невиплати індексації розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з січня 2009 року по жовтень 2021 року в сумі 302.913,98 грн, з заборгованості з невиплати доплати за нічні години за період з лютого 2020 року по травень 2020 року в сумі 1.660,70 грн, з заборгованості з невиплатою премії в розмірі 10% за період з січня 2021 року по серпень 2021 року в сумі 5.131,00 грн.

- стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку в сумі 14.410,17 грн;

- зобов`язати відповідача видати уточнений Грошевий атестат і Довідку про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії, із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення;

- стягнути з відповідача 120.000 у відшкодування моральної шкоди, з утриманням обов`язкових платежів, згідно діючого законодавства.

Також позивач просить провести розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відшкодував йому суму оплаченого при пред`явлені позову судового збору та понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимог вмотивовані тим, що до 05.08.2021 року він проходив службу у податковій міліції ГУ ДФС у Харківській області. За період служби відповідач не в повному обсязі виплачував йому грошове забезпечення.

Так, за період служби із січня 2009 року по серпень 2021 року відповідачем не було виплачено грошове забезпечення у загальному розмірі 325.784 грн за роботу у понадурочні часи; за період з лютого 2020 року по травень 2020 року не виплачена доплата до грошового забезпечення у розмірі 1.660,70 грн за службу в нічний час. За період з січня 2021 року по липень 2021 року відповідач безпідставно не виплачував премію у розмірі 10% посадового окладу, усього 5.131 грн.

Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити йому індексацію невиплаченого грошового забезпечення у розмірі 325.784 грн за час з січня 2009 року по жовтень 2021 року в сумі 302.913,98 грн., а також компенсацію сум податків з заборгованості з невиплати за відпрацьовані понадурочні години за період з січня 2009 року по серпень 2021 року в сумі 325.784,90 грн, з заборгованості з невиплати індексації розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з січня 2009 року по жовтень 2021 року в сумі 302.913,98 грн, з заборгованості з невиплати доплати за нічні години за період з лютого 2020 року по травень 2020 року в сумі 1.660,70 грн, з заборгованості з невиплатою премії в розмірі 10% за період з січня 2021 року по серпень 2021 року в сумі 5.131,00 грн.

Оскільки у вказаній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку із не проведенням відповідачем у день звільнення остаточного розрахунку, відповідальність за що передбачена ст. 117 КЗпП України, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середнє грошове забезпечення за час затримки проведення такого розрахунку з дати звільнення.

Зазначаючи про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому спричинені великі незручності, протягом двох місяців після звільнення він не міг розпоряджатися на свій розсуд та за власним бажанням своєю заробітною платою, що завдало додаткові душевні страждання, переживання, позивач просить у якості відшкодування зазначених страждань стягнути з відповідача 120.000 грн.

Також позивач просить зобов`язати відповідача видати новий (уточнений) грошовий атестат та довідку про розмір додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі премії, із зазначенням дійсних сум та видів його грошового забезпечення.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач ГУ ДФС у Харківській області зазначає, що розрахунки позивача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години за період з січня 2009 року по серпень 2021 року не можуть вважатися належними та допустимими доказами. Відповідно до розрахункових листів ОСОБА_1 в період з січня 2009 року по серпень 2021 року індексація його грошового забезпечення проводилася в межах прожиткового мінімуму. Кількість годин, відпрацьованих позивачем у нічний час за період з лютого по серпень 2021 року, заявлена згідно до наведеного позивачем розрахунку, відповідає даним табелів обліку робочого часу. З огляду на положення п. 9 розділу IV «Щомісячні додаткові види грошового забезпечення» Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом МФ України від 17.07.2018 року № 616, зареєстрованого в Мінюсті України 16.08.2018 року за № 928/32380 (далі Порядок № 616) відповідач вважає безпідставними розрахунки позивача щодо преміювання. Також зазначає, що відповідно до п. 2 розділу ХШ «Грошовий атестат» Порядку № 616, інформація про встановлені види виплат та нараховані суми зазначається на дату переміщення, переведення або звільнення. Окрім того, відповідач вказує, що позивач обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди, зазначає, що така шкода обумовлена встановленою йому 3 групою інвалідності та визначенням про втрату 50% працездатності. Будь-яких доказів, що свідчать про завдання діями відповідача моральної шкоди, позивачем не наведено, як і наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та втратами немайнового характеру або інших негативних явищ. В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що встановлена група інвалідності та часткова втрата працездатності, є наслідком проходження ним служби в органах податкової міліції. Згідно із п. 356.1 ст. 356 Податкового Кодексу України (у редакції, чинній на час звільнення позивача), ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» позивачу була призначена виплата одноразової грошової допомоги.

У письмових поясненнях ГУ ДПС у Харківській області просить відмовити у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 . Аргументи, що наводить третя особа, по суті, аналогічні доводам відповідача.

У письмових поясненнях Міністерство фінансів України просить відмовити у задоволені вимог позивача, зазначаючи про те, що виплата грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в надурочний час та роботи у вихідні і святкові дні, доплати за нічні, премії, стягнення індексації розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, сплата компенсації сум податків за роботу в надурочний час та роботу у вихідні і святкові дні, нічні години, премії, внесення змін до Грошового атестату та до Довідки про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії при звільненні з посади осіб начальницького складу ГУ ДФС у Харківській області не входить до повноважень МФ України. Правонаступником ДФС України в частині функцій податкової міліції є Бюро економічної безпеки центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. На позивача покладений обов`язок доведення розміру шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням його прав та шкодою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Так, судовим рішенням визнані протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо не виплати на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року та грудень 2020 року та з лютого 2021 оку по травень 2021 року.

ГУ ДФС у Харківській області зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час за період з січня 2009 року по жовтень 2020 року та грудень 2020 року та з лютого по травень 2021 року.

Визнані протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за відпрацьовані нічні години, за період з лютого 2020 року по травень 2020 року.

ГУ ДФС у Харківській області зобов`язано нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за відпрацьовані нічні години за період з лютого 2020 року по травень 2020 року.

У задоволені іншої частини вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.

За рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Харківській області на користь позивача стягнуто 1.816 грн у відшкодування судових витрат.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, щодо виплати позивачу грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за періоди з січня 2009 року по грудень 2019 року при досліджені судом наданих позивачем доказів в обґрунтування позовних вимог, а саме: копій графіків чергування (щомісячно) за 2009-2019 роки та копій табелів обліку робочого часу з 2009 року по грудень 2019 року встановлено, що документи не завірені належним чином, не містять ні печатки організації що їх видала, ні підпису посадової особи, а отже не є належними і допустимими доказами залучення позивача до понаднормової служби. В судовому засіданні позивач пояснив, що виготовив їх самостійно. Отже матеріалами справи підтверджується відсутність, передбачених пунктом 3.7 Інструкції № 499 документів, які б свідчили про залучення позивача до понаднормової служби з січня 2009 року по грудень 2019 року, таких як: накази, табеля обліку понаднормового виходу, табеля обліку використання робочого часу щодо підтвердження виконання роботи, книги нарядів щодо залучення до служби, графіків нарядів чергувань.

Під час розгляду справи позивачем до матеріалів справи долучено табелі обліку використання робочого часу оперативного управління ГУ ДФС у Харківській області за 2020 рік та за 2021 рік (із січня по серпень), які завірені належним чином.

Суд зазначив, що табелі обліку використання робочого часу за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року, грудень 2020 року та з лютого 2021 по травень 2021 року, на підставі яких нараховується та виплачується грошове забезпечення, в тому числі відпрацьовані понадурочні години чи за роботу у нічний час, є належними та допустимими доказами понаднормової роботи позивача за вказаний період, а отже позовні вимоги в частині позовних вимог про стягнення з ГУ ДФС у Харківській області на користь позивача грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з січня 2020 по жовтень 2020 року, грудень 2020 року та з лютого 2021 по травень 2021 підлягають задоволенню.

Судом досліджено табелі обліку використаного робочого часу та встановлено, що позивач ОСОБА_1 у січні 2020 року працював 255 часів, понаднормові часи склали 88, лютому 2020 року працював 225 часів, понаднормові часи склали 88; у березні 2020 року 255, понаднормові часи 87; у квітні 2020 року 240, понаднормові часи склали 73; у травні 2020 року - 249, понаднормові часи 98; у червні 2020 року 240, понаднормові части склали 80; у липні 2020 року 240, понаднормові часи склали 56; у серпні 2020 року 255, понаднормові часи склали 95; у вересні 2020 року - 240, понаднормові часи склали 64; у жовтні 2020 року - 249, понаднормові часи склали 82; у грудні 2020 року -216, понаднормові часи склали 42. У лютому 2021 року 168, понаднормові часи 8; у березні 2021 року - 240, понаднормові часи 64; у квітні 2021 року 216, понаднормові часи 41; у травні 2021 рок 255, понаднормові часи 111.

Суд визначився, що вказані табелі обліку використаного робочого часу підтверджують роботу позивача в понаднормовий час.

Разом із тим, як зазначив суд, з наданих табелів обліку використаного робочого часу за листопад 2020 року та січень, червень, липень, серпень 2021 року не встановлено відпрацьованих позивачем надурочних години, а отже означений вище час не підлягає компенсації за службу в понаднормовий час.

Щодо задоволення вимоги позивача в цій частині шляхом стягнення на користь позивача грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час за періоди з січня 2020 року по жовтень 2020 року, грудень 2020 року та з лютого 2021 року по травень 2021 року, суд зазначив, що здійснення перерахунку та обчислення сум грошового забезпечення відноситься до виключних (дискреційних) повноважень відповідача, такий розрахунок відповідачем ще не проводився у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе повноваження ГУ ДФС у Харківській області, а отже належним способом захисту позивача в цій частині є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на його користь грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року, грудень 2020 року та з лютого 2021 року по травень 2021 року.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ГУ ДФС у Харківській області на його користь грошового забезпечення за відпрацьовані нічні години, за період з лютого 2020 року по травень 2020 року в сумі 1660,70 грн., суд зазначив, що Порядком № 616 доплата за службу в нічний час особам рядового та начальницького складу податкової міліції, зокрема, черговим чергових змін та членам добових нарядів, не передбачена.

Абзацом 2 пункту 3.1.14 Колективного договору між ГУ ДПС у Харківській області, ГУ ДФС у Харківській області і Харківською обласною організацією Всеукраїнської професійної спілки працівників органів Державної податкової служби на 2020-2025 роки передбачено виплачувати особам рядового і начальницького складу податкової міліції доплату за роботу в нічний час у розмірі 20 відсотків від посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6ї години наступного дня, що у повній мірі відповідає приписам статті 108 КЗпП України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 19 Порядку № 260 годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Судом встановив, що за період з лютого 2020 по травень 2020 року доплату позивачу за роботу у нічний час проведено не було, що підтверджується розрахунковими листами на 2020 рік.

Що стосується вимоги про стягнення грошового забезпечення за відпрацьовані нічні години, за період з лютого 2020 року по травень 2020 року з зазначенням суми 1660,70 грн., суд зазначає, що здійснення перерахунку та обчислення сум грошового забезпечення відноситься до виключних (дискреційних) повноважень відповідача, такий розрахунок відповідачем ще не проводився у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе повноваження Головного управління ДФС у Харківській області.

Отже, оскільки матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження служби не нараховувалася та не виплачувалася доплата за роботу у нічний час за період з лютого 2020 по травень 2020 року, суд дійшов висновку, що належним способом захисту позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за відпрацьовані нічні години, за період з лютого 2020 року по травень 2020 року.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ГУ ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 премії в розмірі 10% посадового окладу за період з січня 2021 року по липень 2021 року в сумі 5131,00 грн., суд зазначив, що відповідно до пункту 9 розділу IV «Щомісячні додаткові види грошового забезпечення» Порядку № 616, преміювання осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення, відповідно до положення про преміювання, затвердженого наказом ДФС.

Суд підкреслив, що вказана норма не містить безумовного обов`язку керівника ГУ ДФС (роботодавця) здійснити преміювання позивача, а лише вказує на можливість здійснення такого преміювання відповідно до особистого внеску осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) в загальні результати служби та встановлює розмір фонду преміювання, що не є тотожним (відповідним) розміру преміювання посадових осіб. З огляду на викладене, вимоги позивача щодо преміювання задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ГУ ДФС у Харківській області на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку в сумі 14.410,17 грн. суд зазначив, що а ні Законом України «Про міліцію», а ні Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зауважив, що наразі відсутні підстави вважати, що відповідач не здійснить виплату середнього заробітку, оскільки фактичний розрахунок з ним здійснено не було.

Позовні вимоги у вказаній частині звернені на майбутнє, в даній частині позовних вимог права позивача не є порушеними.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача індексації розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з січня 2009 по жовтень 2021 року в сумі 302.913,98 грн.; зобов`язання Головного управління ДФС у Харківській області виплатити компенсацію сум податків з заборгованості а також зобов`язання видати уточнений Грошевий атестат і Довідку про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії, із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, суд зазначає, що вони також заявлені на майбутнє, права позивача в цій частині порушено не було, оскільки компенсація за службу в понаднормовий час та доплата за відпрацьовані нічні години ще не виплачені, а отже вказані позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з ГУ ДФС у Харківській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 120000,00 грн., суд зазначив, що відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин. Аналогічна правова позиція викладена в Верховного Суду від 14.02.2018 рок у справі № 818/649/14.

Проте, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, тощо).

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, за таких підстав позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач просить його скасувати в частині позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким:

- визнати протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за відпрацьовані надурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, доплати за нічні, премії та у помилковому наведенні бухгалтерських розрахунків у виданому грошовому атестаті і Довідці про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії;

- стягнути з ГУ ДФС у Харківській області на користь позивача грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з січня 2018 року по травень 2021 року в сумі 205.183,49 грн;

- стягнути з ГУ ДФС у Харківській області на користь позивача індексацію розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з січня 2018 року по жовтень 2021 року в сумі 15.561,53 грн;

- стягнути з ГУ ДФС у Харківській області на користь позивача грошове забезпечення за відпрацьовані нічні години. За період з лютого 2020 року по травень 2020 року в сумі 1.6660,70 грн;

- зобов`язати ГУ ДФС у Харківській області видати уточнений Грошевий атестат і Довідку про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії, із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення;

стягнути з ГУ ДФС у Харківській області 120.000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржником зазначено наступне.

Стосовно часткового задоволення вимог про визнання протиправності дій відповідача щодо не виплати на користь позивача грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понадурочний час за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року та грудень 2020 року та з лютого по травень 2021 року, - суд помилково визнав неналежними та недопустимими докази, покладені позивачем в обґрунтування позовних вимог за період з січня 2009 року по грудень 2019 року. Суд першої інстанції самостійно не перевірив достовірність кількості відпрацьованих годин у вихідні, святкові і неробочі дні, а також у нічних час, та не врахував, що копії розрахункових листів, табелі використання робочого часу були надані позивачу відповідачем на адвокатські запити його представників.

Судом не були розглянуті надані докази за період з 2018 року по 2019 рік, у зв`язку з чим винесене помилкове рішення. Відмову у задоволені вимоги за період з 2009 року по 2017 рік позивач не оскаржує. Судом не досліджено надані докази за період з 2018 року по 2019 рік не дивлячись на те, що табелі обліку використання робочого часу оперативного управління ДФС у Харківській області за період з 2018 року по 2019 рік зшиті та засвідчені суцільним порядком з 2018 року по 2021 рік.

Позивач не погоджується з частковою відмовою суду в задоволені вимоги про стягнення з відповідача грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години за період з січня 2009 року по серпень 2021 року у сумі 325.784,90 грн, оскільки, як зазначено раніше, судом помилково не враховані та не досліджені надані суду докази за 2018 рік та 2019 рік, тому стягнення грошового забезпечення в сумі 205.183,49 грн, як компенсацію за відпрацьовані понадурочні години служби має бути здійснено за період з січня 2018 року по травень 2021 року (розрахунок суми наведений у таблиці 1, що додана до апеляційної скарги).

Скаржник не погоджується фактично із рішенням суду про можливість застосування положень ч. 2 ст. 9 КАС України та вихід за межі позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з необхідністю ефективного захисту його прав, та зобов`язання відповідача, у зв`язку з цим, нарахувати і виплатити позивачу грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час за період: з січня 2009 року по жовтень 2020 року, грудень 2020 року, з лютого 2021 року по травень 2021 року, з тих підстав, що здійснення нарахування грошового забезпечення відноситься до виключної компетенції відповідача.

Скаржник зазначає, що ДФС України оприлюднена інформація про припинення з 01.01.2022 року виконання функцій органу виконавчої влади України. Рішення в частині нарахування та виплати грошового забезпечення не може бути виконано відповідачем, у зв`язку з реорганізацією та ліквідацією податкового органу в якому працював позивач, наслідком чого є порушення майнових прав останнього. ГУ ДФС України, яке знаходиться в стані припинення не має діючих посадових осіб, які б мали здійснити нарахування та виплатити грошове забезпечення на підставі судового рішення. Скаржник вважає, що задоволення позовної вимоги саме шляхом стягнення визначеного позивачем розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години буде належним способом захисту позивача.

Скаржник не погоджується з судовим рішенням в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідача індексації розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з січня 2009 року по жовтень 2021 року в сумі 302.913,98 грн, зазначаючи про те, що вказані нарахування мали бути здійснені протягом служби позивача щомісячно та систематично разом з оплатою праці. Невиплата грошового забезпечення та його індексації є порушенням прав позивача.

Скаржник вважає, що дана вимога має бути задоволена, але у зв`язку зі зміною періоду за який має бути стягнення грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, суму індексації теж має бути перераховано. Індексацію розраховано станом на місяць звернення до суду жовтень 2021 року. Стягнення з відповідача на користь позивача індексації розміру грошового забезпечення за відпрацьовані надурочні години з січня 2018 року по травень 2021 року в сумі 15.561,53 грн є необхідною мінімальною державною гарантією позивача з оплати його праці.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за відпрацьовані нічні години за період з лютого 2020 року по травень 2020 року в сумі 1.660,70 грн, скаржник зазначає, що не погоджується із судовим рішенням з аналогічних підстав, які викладені з приводу вимоги про стягнення визначеного позивачем розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години.

Скаржник не погоджується із судовим рішенням в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог позивача про стягнення середнього заробітку/грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 14.410,17 грн, зазначаючи про виплату грошового забезпечення не у день звільнення 05.08.2021 року, а 09.09.2021 року.

Також скаржник зазначає, що наслідком виконання позивачем на протязі майже 18 років є третя група інвалідності та втрата на 50% професійної працездатності. Внаслідок отриманих захворювань позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювані процедури, постійно приймати ліки. Факт захворювання, одержаного в період проходження служби та наслідки такого захворювання, спричини та спричиняють позивачу втрати немайнового характеру у вигляді психологічного дискомфорту (переживаннях та хвилюваннях), душевних стражданнях, оскільки тривале порушення нормального (правильного ритму життя призвело до позбавлення нормального здорового життя.

Факт завдання відповідачем моральної шкоди позивачу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, підтверджений в наданих позивачем доказах: довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 880163 від 16.09.2021 року, довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12 ААА № 037775 від 03.11.2021 року, витязі з медичної картки амбулаторного хворого від 16.10.2020 року, витязі з медичної картки амбулаторного хворого від 25.02.2019 року, витязі з медичної картки амбулаторного хворого від 20.12.2019 року, витязі з медичної картки стаціонарного хворого від 18.06.2021 року, свідоцтва про хворобу від 30.07.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство фінансів України просить врахувати позицію міністерства під час розгляду справи, наводячи аргументи, по суті аналогічні доводам, викладеним у поясненнях на адміністративний позов.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід частково скасувати, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року № 509-XII, який втратив чинність 19.11.2012 року, податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Частина перша статті 24 Закону № 509-XII встановлювала, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 року № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114), передбачено, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.1991 року № 197 «Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні» (далі - Постанова № 197, постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 252 від 30.03.2016 року) передбачав, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1297, постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року) регламентувала, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до додатку № 26 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», додатковим видом грошового забезпечення також встановлена доплата за службу в нічний час, у розмірі 35 відсотків посадового окладу особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 3.7 розділу ІІІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2007 року № 499 (далі - Інструкція № 499, наказ втратив чинність на підставі наказу МВС України № 1131 від 31.10.2016 року), при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

Підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ; б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час.

Особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), яка не враховується в робочий час.

12.05.2008 року, 20.11.2009 року, 23.02.2011 року першим заступником голови ДПА у Харківській області начальником податкової міліції затверджувалися Положення про відділ оперативного реагування штабу УПМ ДПА у Харківській області, відповідно до якого відділ є структурним підрозділом штабу управління податкової міліції ДПА у Харківській області та серед основних завдань відділу є здійснення цілодобового чергування добовим нарядом. Служба добових нарядів відділу організовується відповідно з діючим трудовим законодавством. Час роботи кожної зміни 24 години.

11.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України.

Законом України від 05.07.2012 року № 5083-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні», який набрав чинності з 12.08.2012 року, серед іншого, доповнено Податковий кодекс України розділом XVIII-2 («Податкова міліція»).

Так, пунктом 348.1 ст. 348 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Згідно з пунктом 353.1 ст. 353 ПК України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 356.1 ст. 356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Підпунктом 357.1 ст. 356 ПК України установлено, що форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Окремим дорученням від 14.10.2013 року № 70/17-00-08-12 з метою усунення порушень трудової та фінансової дисципліни, недопущення додаткових витрат бюджетних коштів на оплату праці співробітників, які заступають на добове чергування до чергової частини штабу оперативного управління Головного управління, а також забезпечення цих працівників права на відпочинок згідно з чинним законодавством доручено: начальнику оперативного управління Головного управління забезпечити складання та використання графіків чергувань працівників управління в черговій частині у 4 зміни; начальнику відділу фінансово-економічної роботи бухгалтерського обліку розробити зразок табеля обліку робочого часу співробітників, які заступають на цілодобове чергування з метою фіксації фактично відпрацьованого часу.

Відповідно до Інструкцій про організацію роботи відділу оперативного реагування штабу Головного оперативного управління Міндоходів (інспекторів чергових штабу оперативних управлінь ГУ Міндоходів в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі і Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників, затверджених наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.07.2013 року № 261 та наказом Державної фіскальної служби України від 29.05.2020 року № 71, відділ оперативного реагування податкової міліції є суб`єктом оперативного управління, що забезпечує постійне оперативне керівництво підрозділами податкової міліції, контроль за їх діяльністю, надання практичної та методологічної допомоги (розділ перший). Для виконання покладних на відділ завдань призначається добовий наряд, який заступає на зміну згідно з графіком чергування.

16.08.2018 року Мінюстом України за № 928/32380 зареєстрований наказ Міністерства фінансів України від 17.07.2018 року № 616, яким затверджений Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, який визначає механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначає форму та порядок видачі грошових атестатів. При цьому даним Порядком питання здійснення доплати до грошового забезпечення працівникам податкової міліції за службу в нічний час та за службу в понаднормовий час не регламентовані.

18.12.2018 року Кабінет Міністрів України видав постанову № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України».

Відповідно до пункту 1 цієї постанови утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Також цією постановою (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановою № 846 від 25.09.2019 року) визначено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок).

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності (абзаци другий, четвертий п. 2 постанови).

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (абзац шостий пункту 2 постанови).

Підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (абзац восьмий пункту 2 постанови).

19.06.2019 року Кабінет Міністрів України видав постанову № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», пунктом 3 якої (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 846 від 25.09.2019 року) установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 2 указаної постанови, ГУ ДФС у Харківській області реорганізовано шляхом його приєднання до ГУ ДПС у Харківській області.

До цього ж, визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності (пункт 4).

Згідно із розпорядженням № 682-р від 21.08.2019 року (із змінами, внесеними згідно з постановою № 846 від 25.09.2019 року) Уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, розподілено сервісну та правоохоронну функції ДПС та передбачено позбавлення ДПС функцій з реалізації державної політики щодо боротьби з правопорушеннями, вчиненими під час застосування податкового законодавства та законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Водночас, згідно до п. 4 Постанови № 846 підрозділи податкової міліції у складі ДФС продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, завдання, структура, повноваження, права податкової міліції продовжували визначатися розділом ХVІІІ-2 ПК України.

Закон України «Про міліцію» втратив чинність на підставі Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» з 06.11.2015 року.

Згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком. Також визначено, що територіальні органи ДПС, що ліквідуються продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються.

Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2021 року № 3166-VI визначено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України.

25.03.2021 року набув чинності Закон України 28.01.2021 року № 1150-ХІ «Про Бюро економічної безпеки України», згідно до якого Бюро економічної безпеки, це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави. Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.

На підставі пункту 134 розділу І Закону України від 21.12.2016 року № 1797-УІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в України» (зі змінами та доповненнями) - з дня прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про початок діяльності Бюро економічної безпеки України, але не пізніше шести місяців з дня набрання чинності Законом України «Про Бюро економічної безпеки України», розділ ХVІІІ-2 «Податкова Міліція» ПК України з 25.09.2021 року виключено.

Верховною Радою України 17.11.2021 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо запровадження діяльності Бюро економічної безпеки України та пов`язаного з цим удосконалення роботи деяких державних правоохоронних органів» № 1888-ІХ, що передбачає внесення змін до КПК, у тому числі виключено підслідність податкової міліції. Статтею 1 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, але не раніше оголошення Кабінетом Міністрів України про початок діяльності Бюро економічної безпеки України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2021 № 1127 «Про деякі питання застосування окремих положень законодавства у процесі реорганізації Державної фіскальної служби» вказано Міністерству юстиції та Державній архівній службі забезпечити прийняття Центральним державним архівом вищих органів влади та управління від апарату Державної фіскальної служби, а обласним, Київській міській державним адміністраціям забезпечити прийняття державними архівами областей, м. Києва від відповідних головних управлінь областей, м. Києва та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в упорядкованому стані архівних справ, внесених до Національного архівного фонду, документів з кадрових питань (особового складу), документів з основної діяльності, які не завершені в діловодстві та/або строки тимчасового зберігання яких не закінчилися, у тому числі документів що містять інформацію з обмеженим доступом.

Кабінет Міністрів України розпорядженням від 24.11.2021 року № 1493-р оголосив «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки».9

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т 6, а.с. 94) з 20.09.2019 року ГУ ДФС у Харківській області перебуває у стані припинення.

Судом установлено, що наказом ДПА у Харківській області № 194-а від 08.04.2003 року позивач ОСОБА_1 призначений на службу в органах податкової міліції, наказом голови комісії з реорганізації ГУ ДФС у Харківській області від 04.08.2021 року № 201-о позивач з 05.08.2021 року звільнений з посади заступника начальника відділу оперативного реагування управління координаційного забезпечення податкової міліції ГУ ДФС у Харківській області (т. 1, а.с. 36, 45). З 06.08.2021 року позивач перебуває на пенсійному обліку як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 108 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 8, 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», п. 3.1.13 Галузевої угоди між Державною фіскальною службою України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної фіскальної служби на 2017-2019 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України 10.01.2017 року за № 1 (з доповненнями), наказом начальника ГУ ДФС у Харківській області від 10.12.2018 року № 132-ф встановлена виплата співробітникам оперативного управління ГУ ДФС у Харківській області, оплата праці яких здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 року № 616, у межах фонду оплати праці доплату за роботу в нічний час у розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня (т. 6 а.с. 89-90).

Наказом заступника голови комісії з реорганізації ГУ ДФС у Харківській області від 21.02.2020 року № 5-ф призупинено нарахування та виплата доплати за роботу в нічний час у розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня, установлену наказом ГУ ДФС у Харківській області від 10.12.2018 року № 132-ф (т. 6 а.с. 91).

При цьому, як убачається із графіків чергування податкової міліції по ГУ ДФС у Харківській області, складених начальником штабу ОУ ГУ ДФС у Харківській області, погоджених начальником ОУ ГУ ДФС у Харківській області та затверджених першим заступником начальника ГУ ДФС у Харківській області, на лютий, березень, квітень та травень 2020 року позивач ОСОБА_1 у якості чергового інспектора проходив службу в складі добового наряду: у лютому 2020 року 03.02.2020 року, 06.02.2020 року, 09.02.2020 року, 12.02.2020 року, 18.02.2020 року, 21.02.2020 року, 24.02.2020 року, 27.02.2020 року, у березні 2020 року 04.03.2020 року, 07.03.2020 року, 10.03.2020 року, 13.03.2020 року, 16.03.2020 року, 19.03.2020 року, 22.03.2020 року, 25.03.2020 року, 28.03.2020 року, 31.03.2020 року, у квітні 2020 року 03.04.2020 року, 06.04.2020 року, 09.04.2020 року, 15.04.2020 року, 18.04.2020 року, 21.04.2020 року, 24.04.2020 року, 27.04.2020 року, 30.04.2020 року, у травні 2020 року 03.05.2020 року, 06.05.2020 року, 09.05.2020 року, 12.05.2020 року, 15.05.2020 року, 18.05.2020 року, 21.05.2020 року, 24.05.2020 року, 27.05.2020 року, 30.05.2020 року.

Наказом в.о. керівника ГУ ДФС у Харківській області від 18.09.2020 року № 51-ф встановлено нарахування та виплата доплати за роботу в нічний час у розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня співробітникам штабу оперативного управління оперативно-розшукової діяльності, відділу оперативного реагування та міжрегіонального відділу оперативного документування управління оперативної підтримки ГУ ДФС у Харківській області (т. 6 а.с. 92).

Як убачається із Довідки про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , що видана 27.08.2021 року ГУ ДФС у Харківській області за № 90/80-087-48, у лютому, березні, квітні, травні 2020 року доплата до грошового забезпечення за виконання обов`язків у нічний час позивачу ОСОБА_1 не виплачувалася. При цьому, посадовий оклад позивача в означений період часу складав 5.550 грн. (т. 2, а.с. 95-96)

Колегія суддів наголошує, що спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням служби у податковій міліції, на час виникнення спірних правовідносин, є Закон України від 02.12.2010 року № 2755-VI, яким прийнятий Податковий кодекс України, а саме, - Розділ XVIII-2 «ПОДАТКОВА МІЛІЦІЯ» і зокрема п. 357.1 ст. 357 ПК України щодо форми і розміру грошового утримання податкового міліціонера. При цьому, Галузева угода та колективний договір мають бути укладені на підставі, за умов та у рамках вимог означеного Закону.

На момент існування спірних правовідносин законодавством України не передбачено встановлення та виплату податковому міліціонеру доплати до грошового забезпечення за виконання службових обов`язків у нічний час. Кабінет Міністрів України відповідного рішення з цього питання не прийняв. У наказі Міністерства фінансів України від 17.07.2018 року № 616 не висвітлено питання щодо порядку здійснення доплати до грошового забезпечення податкового міліціонера за виконання службових обов`язків у нічний час та понаднормово. Пунктом 12 розділу П Положення № 114 унормовано, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Підпунктом 3.1.11 розділу 3 Галузевої угоди між Державною фіскальною службою України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної фіскальної служби на 2017-2019 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України 10.01.2017 року за № 1, визначено оплачувати роботи в надурочний час у подвійному розмірі.

Підпунктом 3.1.13 розділу 3 Галузевої угоди між Державною фіскальною службою України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної фіскальної служби на 2017-2019 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України 10.01.2017 року за № 1, визначено виплачувати державним службовцям та працівникам органів ДФС, які виконують функції з обслуговування, у межах затвердженого фонду оплати праці доплату за роботу в нічний час у розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня.

Виплачувати особам рядового і начальницького складу податкової міліції, службовцям, оплата праці яких здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (зі змінами), працівникам, оплата праці яких здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 „Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки, розрядів та коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери (зі змінами), у межах затвердженого фонду оплати праці доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22 год. 00 хв. до 6 год. 00 хв. наступного дня.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 встановлювалася виплата працівникам Державної фіскальної служби та її територіальних органів у межах затвердженого фонду оплати праці доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня.

Постанова Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року. В свою чергу постанова Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року не регламентує питання встановлення та виплати податковим міліціонерам доплати до грошового забезпечення за виконання службових обов`язків у нічний час та понаднормово.

Наказами ДФС України від 20.05.2016 року № 458 та від 16.11.2018 року № 739 затверджувалися Примірні положення про Центри з обслуговування платників, які створені в органах ДФС України з метою виконання вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Колегія суддів зауважує, що серед основних завдань та функцій відділу оперативного реагування управління координаційного забезпечення податкової міліції ГУ ДФС у Харківській області відсутні функції з виконання вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Пунктом 3.1.11 розділу 3 «Оплата праці» Колективного договору, укладеного між Головним управлінням ДПС у Харківській області, Головним управлінням ДФС у Харківській області і Харківською обласною організацією Всеукраїнської професійної спілки працівників органів державної податкової служби на 2020-2025 роки, передбачено оплачувати роботи в надурочний час у подвійному розмірі в порядку, визначеному ст. 106 КЗпП України.

Пунктом 3.1.14 розділу 3 «Оплата праці» Колективного договору, укладеного між Головним управлінням ДПС у Харківській області, Головним управлінням ДФС у Харківській області і Харківською обласною організацією Всеукраїнської професійної спілки працівників органів державної податкової служби на 2020-2025 роки, передбачено виплачувати особам рядового і начальницького складу податкової міліції доплату за роботу в нічний час у розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», - умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що згідно усталеного підходу та правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 (в межах вимог апеляційної скарги) про стягнення на його користь з відповідача доплату до грошового забезпечення за виконання службових обов`язків у нічний час за період з лютого 2020 року по травень 2020 року у сумі 1.660,70 грн, а також про стягнення на його користь з відповідача доплату до грошового забезпечення за відпрацьовані понад урочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з січня 2018 року по травень 2021 року в сумі 205.183,49 грн, колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 2 ст. 5 КАС України унормовано, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково (ч. 1 ст. 245 КАС України)..

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 8-1) заборону політичної партії та передачу майна, коштів та інших активів політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Покликаючись на необхідність захисту порушених прав позивача ОСОБА_1 саме в спосіб стягнення з відповідача заздалегідь не нарахованих сум грошового забезпечення позивача представник скаржника вказує на відсутність у відповідача діючих посадових осіб, які б мали здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення позивача, оскільки ГУ ДФС у Харківській області знаходиться в стані припинення, а ДФС України вже припинена.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч. 5 ст. 104 Цивільного кодексу України).

На час розгляду справи судами до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення юридичної особи ГУ ДФС у Харківській області не внесений. Таким чином, припинення суб`єкта владних повноважень відповідача у справі, в результаті реорганізації чи ліквідації не відбулось.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 в цій частині в спосіб, що не передбачений п. 4 ч. 2 ст. 254 КАС України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Прийняв рішення фактично про необхідність виходу за межі позовних вимог позивача та, визнавши протиправними дії суб`єкта владних повноважень відповідача ГУ ДФС у Харківській області і зобов`язавши відповідача вчинити певні дії, а саме, - здійснити нарахування та виплату позивачу ОСОБА_1 грошового забезпечення: за відпрацьовані нічні години за період з лютого 2020 року по травень 2020 року та за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час за період з січня 2009 року по жовтень 2020 року, за грудень 2020 року та з лютого 2021 року по травень 2021 року, суд першої інстанції в означений спосіб здійснив захист порушених прав позивача.

Як установлено судом. в період з лютого 2021 року по травень 2021 року позивач чергував 37 разів цілодобово (доказів зворотного судам не надано). Колегія суддів вважає, що за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня, за виключенням двох часової перерви для вживання їжі і короткочасного відпочинку відповідач повинен був здійснити позивачу доплату за роботу у нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу (5.500 грн) відповідно до п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268.

Розглядаючи питання принципу дії норм права в часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України, за змістом якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у п. 59 постанови Верховного Суду від 26.10.2023 року у справі № 260/1213/19 про те, що надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи (вказана позиція щодо дії нормативно-правових актів в часі відображена у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 (провадження Пз/990/4/22).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що наказ заступника голови комісії з реорганізації ГУ ДФС у Харківській області від 21.02.2020 року № 5-ф, яким призупинено нарахування та виплата доплати за роботу в нічний час у розмірі 20 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв наступного дня, установлену наказом ГУ ДФС у Харківській області від 10.12.2018 року № 132-ф, позивачем до суду не оскаржений, як і накази відповідача від 10.12.2018 року № 132-ф та від 18.09.2020 року № 51-ф.

Як визначено п.п. 3.7.2 пункту 3.7 Інструкції № 499, годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

За правовим висновком, викладеним Верховним Судом у п. 61 постанови від 28.10.2020 року у справі № 817/1993/16, - з урахуванням вимог підпункту 3.7.2 пункту 3.7 Інструкції № 499 суди попередніх інстанцій обґрунтовано при розрахунку суми компенсації за службу у понаднормовий час врахували, що оплаті підлягають лише 120 годин за рік.

Надаючи оцінку «Розрахунку розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсація за службу в понадурочний час, що підлягає стягненню у розмірі 205.183,49 грн», колегія суддів зазначає, що при проведенні значеного розрахунку вимоги підпункту 3.7.2 пункту 3.7 Інструкції № 499 позивачем враховані не були.

Окрім того, при обрахунку означеної суми позивачем були враховані як положення спеціального законодавства (п. 3.7 розділу ІІІ Інструкції № 499 в частині обчислення годинної ставки з урахуванням місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням), так і положення ст. 106 КЗпП України в частині, яка стосується оплати в подвійному розмірі, що не передбачено Інструкцією № 499. Також в розрахунку не враховані положення розділу ІІІ Інструкції № 499 в частині, якою передбачено, що перерви, які становлять 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), не враховується в робочий час.

При цьому, колегія суддів зауважує, що із означеного вище розрахунку вбачається, що у період часу листопад 2020 року та січень 2021 року позивач не проходив службу понаднормово. Аналогічно, - у листопаді 2018 року, лютому 2019 року, квітні 2019 року, серпні 2019 року, грудні 2019 року.

За відсутності факту апеляційного оскарження судового рішення відповідачем ГУ ДФС у Харківській області, з урахуванням положень ч. 2 ст. 308 КАС України, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки судовому рішенні в частині, якою суд вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час за період з січня 2009 року по жовтень 2020 року, грудень 2020 року та з лютого 2020 року по травень 2020 року. В свою чергу, як зазначено у постанові вище, колегією суддів надана критична оцінка доводам апеляційної скарги в обґрунтування її вимог про скасування судового рішення в цій частині та прийняття нового судового рішення про стягнення з відповідача 205.183,49 грн грошового забезпечення, як компенсації за службу в понаднормовий час за період з січня 2018 року по травень 2021 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 року відмовлено у задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідача премії в розмірі 10% посадового окладу за період з січня 2021 року по липень 2021 року в сумі 5.131 грн та судове рішення в цій частині позивачем не оскаржено.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в частині, якою скаржник просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення вимоги позивача про визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу премії.

Колегія суддів зазначає, що 30.08.2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року та якою було затверджено, зокрема: схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції апарату Державної фіскальної служби згідно з додатком 9; схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції головних управлінь в областях, м. Києві та органу з обслуговування великих платників податків Державної фіскальної служби згідно з додатком 10; схему тарифних розрядів за посадами осіб начальницького складу податкової міліції державних податкових інспекцій Державної фіскальної служби згідно з додатком 11.

Підпунктом 2 пункту 5 постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 616 визначено, що грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу; 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій; 4) одноразових додаткових видів грошового забезпечення: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.

Преміювання осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення, відповідно до положення про преміювання, затвердженого наказом ДФС (глава 9 розділу IV "Щомісячні додаткові види грошового забезпечення" Порядку № 616).

Отже, розмір преміювання для конкретної особи рядового та начальницького складу податкової міліції заздалегідь не є фіксованим, а здебільшого залежить від особистого внеску в загальні результати служби у межах фонду преміювання.

Судам першої та апеляційної інстанцій позивач не надав доказів в обґрунтування своїх тверджень про те, що за період з січня 2021 року по серпень 2021 року ним були своєчасно виконані поставлені завдання, погіршення якості роботи і порушення службової дисципліни не виявлено та не зафіксовано, тобто його особистий внесок в загальні результати служби надавав відповідачу у 2021 році підстави для його преміювання у межах фонду преміювання.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в частині, якою скаржник просить стягнути з відповідача індексацію розміру грошового забезпечення за відпрацьовані надурочні години з січня 2018 року по жовтень 2021 року в сумі 15.561,53 грн, з огляду на наступне.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови № 1013 від 09.12.2015 року, яка набрала чинності з 15.12.2015 року та підлягала застосуванню з 01.12.2015 року, істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.

Внесеними змінами передбачено ряд новел в порядку проведення індексації грошових доходів населення. Зокрема, якщо раніше базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), то після прийняття Урядом постанови № 1013 від 09.12.2015 року місяцем підвищення доходів населення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціального страхування (пункт 5 Порядку № 1078).

Крім того, якщо раніше базовий місяць (місяць підвищення) визначався в разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати, то після внесення змін - тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад).

Отже, починаючи з 01.12.2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі працівник податкової міліції.

Таким чином, факт нарахування та виплати відповідачем суми грошового забезпечення, як компенсації за відпрацьовані надурочні часи, не впливає на обов`язок відповідача здійснити індексацію цієї суми. оскільки з 01.01.2018 року посадовий оклад позивача визначався постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 та інших актів з цього питання Уряд не приймав.

Колегія суддів погоджується з загальним висновком суду про відсутність підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 14.410,17 грн. з підстав, наведених у постанові вище.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

За змістом статей 116 та 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, індексація, вихідна допомога тощо).

Подібну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 813/1180/18 та від 26.06.2019 року у справі № 826/15235/16.

Як убачається з наказу ГУ ДФС у Харківській області від 04.08.2021 року № 201-о (т. 1, а.с. 45) позивача ОСОБА_1 з 05.08.2021 року звільнено з посади та податкової міліції ДФС України в запас Збройних Сил України за п. «б» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ

Відповідач належними та допустимими доказами не спростував твердження позивача про проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні лише 09.09.2021 року. Із розрахункового листа позивача за серпень 2021 року убачається, що станом на серпень 2021 року відповідач мав заборгованість по виплаті грошового забезпечення у розмірі 16.112,78 грн, розмір заборгованості на вересень 2021 року складає 202.189,21 грн (т. 2, а.с. 44).

Частиною першою ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ).

В абзаці 1 пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Підпунктом 4 Порядку № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (пункт 4 Порядку № 100).

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 4 Порядку № 100).

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Із розрахункового листа позивача ОСОБА_1 за червень 2021 року убачається, що розмір його грошового забезпечення склав 5.304,11 грн, з яких: посадовий оклад 2.199 грн, надбавка за звання 423 грн, надбавка за вислугу років - 1.311 грн, індексація 415,41 грн, доплата за нічні 146,60 грн, компенсація сум податку 809,10 грн (т. 2, а.с. 43).

Із розрахункового листа позивача ОСОБА_1 за липень 2021 року убачається, що розмір його грошового забезпечення склав 21.099,57 грн, з яких: посадовий оклад 333,18 грн, надбавка за звання 64,09 грн, надбавка за вислугу років 198,64 грн, індексація 540,03 грн, компенсація сум податку 3.218,58 грн, оплата лікарняних: - 5.244 грн, 3.277,50 грн, 655,50 грн, - 4.588,50 грн (т. 2, а.с. 43).

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» унормовано, що розмір мінімальної заробітної плати у 2021 році з 01.01.2021 по 01.12.2021 року складає 6.000 грн.

Згідно з листом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 року № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік», кількість робочих днів у червні 2021 року 20 днів, у липні 2021 року 21, у серпні 2021 року 21.

Розраховуючи середньоденний розмір грошового забезпечення, колегія суддів встановлює його розмір (червень 2021 року: 6.000 грн + 423 грн + 1.311 грн, 415,41 грн + 146,60 грн) + (липень 2021 року: 6.000 грн + 64,09 грн + 198,64 грн + 540 ,03 грн) : 41, у сумі 358,12 грн.

Таким чином, за затримку розрахунку при звільненні за період з 05.08.2021 року по 09.09.2021 року (34 календарних днів) відповідач повинен сплатити на користь позивача 12.176,08 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У пункті 164.6 статті 164 ПК України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість середній заробіток, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми заробітної плати і середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми заробітної плати і середнього заробітку при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідальність за своєчасне перерахування до відповідних органів утримань та нарахувань на заробітну плату несе роботодавець.

Згідно статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Крім того, статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Однак, позивачем таких доказів суду не надано. Надані позивачем довідки до Акту МСЕК та Свідоцтво про хворобу означених вище обставин не посвідчують,

Виходячи з доводів скаржника, колегія суддів вважає їх недостатніми та позивачем не доведено наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Постановою правління ПФУ від 30.01.2007 року № 3-1, зареєстрованою в Мінюсті України 15.02.2007 року за № 135/13402 (в редакції, що була чинною на час звільнення позивача), затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Порядок № 3-1).

Пунктом 1 Порядку № 3-1 визначалось, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом ( 2262-12 ), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділ

Згідно п. 7 Порядку № 3-1, для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи, зокрема: грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби.

Пунктом 7 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року (в редакції, що була чинною на час звільнення позивача) передбачалось, що пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів, зокрема: щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

З огляду на викладене, у тому числі факту отримання позивачем пенсії за вислугу років, колегія суддів констатує, що з фактом виконання відповідачем судового рішення в частині нарахування та виплати на користь позивача доплат до грошового забезпечення, з яких буде сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що враховуються при обрахунку розміру пенсії позивача збільшиться, що в свою чергу призведе до збільшення розміру його пенсії.

У рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі № 2а-204/12).

За наведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача у помилковому наведенні бухгалтерських розрахунків у Довідці про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії та про зобов`язання ГУ ДФС у Харківській області видати уточнюючу Довідку про додаткові види грошового забезпечення, із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, скасовує судове рішення в цій частині та приймає нове про задоволення їх задоволення.

Колегія суддів зазначає, що згідно пункту 2 розділу VIII Порядку № 616, інформація про встановлені види виплат та нараховані суми у Грошовому атестаті зазначається на дату переміщення, переведення або звільнення.

З урахуванням дати звільнення позивача (05.08.2021 року), обсягу позовних вимог (в межах вимог апеляційної скарги), що обмежені травнем 2021 року, колегія суддів погоджується з загальним висновком суду про необґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача у помилковому наведенні бухгалтерських розрахунків у виданому Грошовому атестаті та про зобов`язання ГУ ДФС у Харківській області видати уточнюючий Грошовий атестат, оскільки позивачем не доведено і судовим розглядом справи не встановлено, що у його Грошовому атестаті, станом на 05.08.2021 року. відповідачем зазначена помилкова інформація про види та розмір його грошового забезпечення.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги та часткового скасування і часткової зміни судового рішення, з наведених вище підстав, шляхом зміни мотивів і підстав, наведених в його обґрунтування та доповнення резолютивної частини визначення про обов`язок відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Інші доводи апеляційної скарги висновки колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зуб Світлани Юріївни задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року змінити, шляхом доповнення його резолютивної частини наступним абзацом:

Зобов`язати Головне управління ДФС у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.08.2021 року по 09.09.2021 року у розмірі 12.176 (дванадцять тисяч сто сімдесят шість) грн 08 копійок, з відрахуванням обов`язкових платежів (податків, внесків, зборів).

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року скасувати в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Харківській області щодо помилкового наведення бухгалтерських розрахунків у Довідці про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії та про зобов`язання Головного управління ДФС у Харківській області видати уточнену Довідку поро додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії, із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області, які полягають у незазначені у Довідці про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільненням, для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», інформації про розмір додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням оплати праці за роботу в надурочний час та доплати за службу в нічний час.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Харківській області видати уточнену Довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільненням, для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з внесенням інформації про розмір додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням оплати праці за роботу в надурочний час та доплати за службу в нічний час.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова