Справа № 260/6748/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2023 року м. Ужгород№ 260/6748/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

сторони в судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №360143 від 17.04.2023 року щодо ФОП ОСОБА_1 , винесену Відділом державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем проведеного без належного повідомлення позивача, чим позбавлено його можливості бути присутнім та підготувати свої зауваження. Окрім того, вважає, що позивач будь-яких порушень законодавчих норм не допустив, оскільки всі необхідні документи є в наявності в автомобільного перевізника. Так, під час перевірки водій надав передбачені ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» документи, в тому числі протокол перевірки та адаптації тахографа та карту водія, тому в його діях немає жодних ознак порушення законодавства про автомобільний транспорт. Звертає увагу суду на те, що роздруківка тахографу за 02 березня 2022 року фактично здійснювалася, однак водій забув змінити дані на електронному тахографі про що повідомив посадових осіб відповідача. Окрім того, вважає, що відповідачем визначена неправильна кваліфікація зафіксованого порушення, оскільки за не дотримання режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів передбачена відповідальність згідно з абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

25 вересня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що згідно з чинним законодавством відповідальність за дотримання водієм вимог режиму праці та відпочинку покладена саме на автомобільного перевізника. В ході проведення перевірки водій належного позивачу транспортного засобу надав посадовим особам відповідача роздруківку на паперовому носії даних тахографу від 02.03.2023 щодо іншої особи. Отже позивач не забезпечив дотримання вимог законодавства щодо належної організації перевезень. Окрім того, стверджує, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи про виявлені порушення.

23 жовтня 2023 року представник позивача надіслав до суду додаткові пояснення у справі, в яких повторно наголошує на невірній кваліфікації виявленого порушення. Вважає, що за допущене водієм порушення (відсутність роздруківки з цифрового тахографа) передбачена відповідальність згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», натомість відповідач застосував штрафні санкції, передбачені абз. 6 ч. 1 ст. 60 вказаного законодавчого акту. Окрім того, критично оцінює надане відповідачем рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, оскільки зміст такого не дає достеменно встановити дату його вручення та особу отримувача.

06 листопада 2023 року представник відповідача подала до суду через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив, в яких з доводами представника позивача щодо неправильної кваліфікації виявленого порушення не погоджується. Зазначає, що в ході проведеної перевірки було встановлено, що водій, який знаходився за кермом транспортного засобу не користувався особистою карткою водія. В матеріалах перевірки наявна роздруківка тахографу іншого водія, який на момент перевірки був відсутнім. Вважає, що роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія є документальним підтвердженням дотримання перевізником умов організації міжнародних перевезень, відповідно до ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт».

10 листопада 2023 року представник позивача подав до суду через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідь на заперечення, в яких зазначає, що твердження відповідача про належну кваліфікацію виявленого правопорушення спростовуються численною судовою практикою. Звертає увагу на те, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, щодо якої застосовується штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт вважається виконаним, якщо остання знає про час та місце розгляду справи до дати її розгляду. Разом з тим, згідно з наданим відповідачем рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення надіслане відповідачем повідомлення вручене адресату вже після розгляду справи, чим було порушено його право на участь у процесі прийняття оскарженої постанови.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 судом було застосовано заходи забезпечення даного позову, а саме: зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №360143 від 17.04.2023 Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті - до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

В судове засідання 10 листопада 2023 року сторони не з`явилися.

В надісланих до суду 10 листопада 2023 року додаткових поясненнях представник позивача просив здійснювати розгляд справи без його участі. При цьому суд зауважує, що незважаючи на те, що розгляд даної справи за участі сторін був призначений судом саме за ініціативи представника позивача, останній в жодне судове засідання не з`явився.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 березня 2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі Відділ державного нагляду) на підставі направлення на рейдову перевірку №015716 від 24.02.2023 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 24.02.2023 було проведено перевірку транспортного засобу марки VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ), водій ОСОБА_2 .

За результатами такої перевірки складено акт №350903 від 02.03.2023. Як вбачається зі змісту такого акту під час перевірки виявлено відсутність у водія роздруківки на паперовому носії з цифрового тахографа з інформацією про роботу та відпочинок водія ОСОБА_2 за 02 березня 2023 року, чим порушено ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до акту, допущене порушення водій пояснив наступним чином: «забув поміняти».

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 17 квітня 2023 року начальником Відділу державного нагляду прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу АО №360143, якою до ФОП ОСОБА_1 було застосовано відповідальність, передбачену абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000,00 грн.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, ФОП ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Основні засади організації та діяльності автомобільного транспорту, в тому числі щодо діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів, та його відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт регулюються нормами Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі Закон).

Частинами 14, 17, 18 ст. 6 Закону №2344 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Так, п. 2 Порядку передбачено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно п. 4 Порядку рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до п. 15 Порядку, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, в тому числі, додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п. 21 Порядку).

Судом встановлено, що належний ФОП ОСОБА_1 транспортний засіб VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , 02 березня 2023 року здійснював міжнародне вантажне перевезення по маршруту м. Баку, Азербайджан м. Коростишев, Житомирська область, Україна. За результатами проведеної рейдової перевірки встановлено допущення водієм порушення вимог Закону, а саме: відсутність у водія роздруківки на паперовому носії з цифрового тахографа з інформацією про роботу та відпочином стосовно себе ОСОБА_2 за 02 березня 2023 року.

Так, ст. 53 Закону регламентовано вимоги до організації міжнародних перевезень пасажирів і вантажів.

Нормами ч. 4 ст. 53 Закону передбачено, що при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:

- дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;

- дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

- сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

- документи на вантаж.

Окрім того, ч. 8 ст. 53 Закону передбачено, що водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Таким чином, автомобільні перевізники мають обов`язок забезпечити, а водії пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення. Крім того, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Статтею 18 Закону врегульовано, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Відповідно до п.1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі Інструкція), картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до п. 3.5 розділу ІІІ Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Окрім цього, 11 жовтня 2005 року набув чинності Закон України №2819-IV від 07.09.2005 «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)».

20 грудня 2010 року набрала чинності Поправка №6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання Бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Отже, норми ЄУТР розмежовують такі документи як «реєстраційний листок» та «роздруківка».

Щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі. У свою чергу, для цифрових тахографів не використовуються щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія; для цього приладу необхідно використовувати карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.

Згідно фактичних обставин справи на автомобілі позивача облаштовано цифровий тахометр, який не використовує щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія, а використовує карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.

Під час здійснення рейдової перевірки посадовим особам відповідача водієм було пред`явлено до перевірки роздруківку на паперовому носії з цифрового тахографу з інформацією про роботу та відпочинок іншої, аніж водій, особи. Таким чином водієм не було надано інформацією про роботу та відпочинок стосовно себе за 02 березня 2023 року.

Факт відсутності на момент проведення перевірки спірної роздруківки позивач не заперечує. Протиправність оскарженої постанови обґрунтовує виключно допущеними, на його думку, відповідачем процедурними порушеннями при її прийнятті та неправильною кваліфікацією виявленого правопорушення.

Оцінюючи такі доводи позивача в контексті їх достатності для скасування оскарженої постанови, суд зазнає наступне.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт установлена приписами ст. 60 Закону. Зокрема, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:

- виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.6 ч.1);

- управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку - штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.11 ч.1).

Зазначеними нормами передбачена кваліфікація різних за своїм складом порушень:

- відсутність документів, передбачених ст.53 вказаного Закону, та

- порушення вимог використання тахографа, які полягають у виконанні міжнародного автомобільного перевезення без контрольного пристрою (тахографу) або з вимкненим тахографом; відсутності щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія.

Оскільки щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія не можна ототожнювати з роздруківками на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія, тому норми абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону на спірні правовідносини не поширюються.

У свою чергу, правильною кваліфікацією відсутності роздруківки на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія є саме приписи абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону.

Підтвердженням такого висновку слугує та обставина, що роздруківка на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водіїв є документом, передбаченим ст. 53 Закону, необхідним для виконання міжнародних перевезень для усіх перевізників (резидентів та нерезидентів) та видів перевезень (пасажирських, вантажних), які використовують у своїх транспортних засобах цифровий тахограф. Тобто, вказаний документ, відсутність якого встановлено у позивача, є загальнообов`язковим при виконанні міжнародних перевезень транспортними засобами, обладнаним цифровим тахографом; інші документи, наведені в ч.ч. 3-6 ст. 53 Закону, є спеціальними для кожного з видів перевезень (вантажних/пасажирських) та особи перевізника (резидент/нерезидент).

Відповідно до правового висновку Верхового Суду, наведеного в постановах від 17 липня 2018 року у справі №802/1836/17-а та від 01 липня 2020 року у справі №К/9901/22356/18, приписи Закону зобов`язують автомобільних перевізників, водіїв мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують перевезення.

Окрім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 липня 2020 року у справі №К/9901/22356/18 зазначив, що діюче законодавство чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт. Отже, відсутність у водія на момент проведення перевірки передбачених документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності за порушення абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону.

Суд також вважає безпідставними посилання представника позивача на порушення Відділом державного нагляду порядку повідомлення позивача про розгляд справи та не вважає, що така обставина може бути єдиною підставою для скасування оскарженої постанови за встановлення факту правомірності притягнення перевізника до передбаченої законодавством відповідальності.

Так, п. 26 Порядку визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (п. 27 Порядку).

Так, на виконання вищевказаної норми відповідач скерував на адресу ФОП ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією повідомлення, яке було вручене останньому 20 квітня 2023 року (як вбачається з наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення), тобто після проведення розгляду справи та прийняття за її результатами оскарженої постанови.

Однак з цього приводу суд вважає за необхідне зауважити, що у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 1640/3394/18 Верховний Суд указував, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, Суд зауважив, що деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

У цій постанові Верховний Суд визначив, що суттєве (фундаментальне) порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Тож, у підсумку, Верховний Суд у цій справі, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, запровадив критерій виміру суттєвості порушень правової процедури ухвалення рішення та дійшов висновку, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення. На думку Суду, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Окрім того, Верховний суд у постанові від 01.03.2018 у справі №820/4810/17 зазначив, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

З огляду на вищенаведені законодавчі норми та встановлені обставини справи суд вважає, що відповідач при прийнятті оскарженого рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: проспект Науки, буд. 57, м. Київ, 03083, ) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Гагаріна, буд. 38, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 14 листопада 2023 року.

СуддяР.О. Ващилін