Справа № 420/5580/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/5580/23

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.,

повний текст судового рішення

складено 23.05.2023, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, а саме:

- визнання протиправним та скасувати рішення № 7639 від 28 грудня 2022 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні;

- зобов`язання повторно розглянути надані документи та прийняти рішення про оформлення (видачу) посвідки на тимчасове проживання у Україні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин міграційним органом протиправно прийнято рішення про відмову у наданні позивачу посвідки на тимчасове проживання у Україні.

При цьому, на переконання апелянта, заперечення Управління Служби безпеки України в Одеській області щодо видачу позивачу, який є громадянином Російської Федерації, посвідки на тимчасове проживання у Україні, не може бути єдиною та достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

З іншого боку, апелянт наголошує, що в нього наявне право, передбачене чинним законодавством України, на отримання посвідки на тимчасове проживання у Україні.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу, у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин ним правомірно відмовлено позивачу, який є громадянином Російської Федерації, у видачі посвідки на тимчасове проживання у Україні.

Крім того, позивачем подано відповідь на відзив міграційного органу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14 вересня 2021 року, ОСОБА_2 (громадянка Російської Федерації) одружилась з ОСОБА_3 (громадянин України).

Внаслідок чого, 04 січня 2022 року ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 , терміном дії до 04 січня 2023 року.

При цьому, у зв`язку із закінченням строків дії посвідки на тимчасове проживання, позивач звернувся до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою щодо продовження дії посвідки.

Проте, рішенням Головного управління ДМС України в Одеській області від 28 грудня 2022 року № 7639 відмовлено в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп. 7 п. 61 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання», що затверджений постановою КМУ від 25 квітня 2018 року № 322.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням міграційного органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин судом першої інстанції зроблено висновок, з яким погоджується судова колегія, про залишення без задоволення позовних вимог, так як суб`єктом владних повноважень не порушено вимоги міграційного законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні;

Згідно ч. 14 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно ч. 14 ст. 5 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

При цьому, Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322.

Згідно пп. 7 п. 61 Порядку № 322, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про національну безпеку України», Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, здійснюючи з неухильним дотриманням прав і свобод людини і громадянина: 1) протидію розвідувально-підривній діяльності проти України; 2) боротьбу з тероризмом; 3) контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури; 4) охорону державної таємниці.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про контррозвідувальну діяльність», контррозвідувальна діяльність - спеціальний вид діяльності у сфері забезпечення державної безпеки, яка здійснюється з використанням системи контррозвідувальних, пошукових, режимних, адміністративно-правових заходів, спрямованих на попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, розвідувальним, терористичним та іншим протиправним посяганням спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на інтереси України.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про контррозвідувальну діяльність», метою контррозвідувальної діяльності є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про контррозвідувальну діяльність», завданнями контррозвідувальної діяльності є: добування, аналітична обробка та використання інформації, що містить ознаки або факти розвідувальної, терористичної та іншої діяльності спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на шкоду державній безпеці України; протидія розвідувальній, терористичній та іншій діяльності спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на шкоду державній безпеці України; розроблення і реалізація заходів щодо запобігання, усунення та нейтралізації загроз інтересам держави, суспільства та правам громадян.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області «Про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання» № 7639 від 28 грудня 2022 року.

В даному випадку, позивачу, який є громадянином Російської Федерації, відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі пп. 7 п. 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322.

В свою чергу, фактичною підставою для прийняття зазначеного рішення є наявність заперечень Управління СБУ в Одеській області щодо видачі громадянину Російської Федерації посвідки на тимчасове проживання в Україні, що викладені в листі від 26 грудня 2022 року.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, що забезпечує державну безпеку, зокрема, контррозвідувальний захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності, оборонного і науково-технічного потенціалу, кібербезпеки, інформаційної безпеки держави, об`єктів критичної інфраструктури.

При цьому, метою контррозвідувальної діяльності, яку здійснює Служба безпеки України, є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що в умовах триваючої збройної агресії проти України з боку Російської Федерації, а також в умовах дії воєнного стану в Україні, виконання зазначених функцій Службою безпеки України має визначальне значення для збереження суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України, а тому результати відповідної діяльності, за передбаченої законодавством необхідності, мають в пріоритетному порядку використовуватись та враховуватись в діяльності інших органів державної влади.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за наслідком отримання інформації від Управлінням СБУ в Одеській області про неможливість видачі позивачу посвідки на тимчасове проживання, Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області мало достатньо підстав для прийняття законного рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні.

При цьому, за наслідком розгляду даної справи, а також за наслідком дослідження зібраних у матеріалах справи доказів, колегією суддів не встановлено обставин, що спростовують відповідні висновки Управління СБУ в Одеській області.

Тому, за умови пріоритизації інтересів національної безпеки України, які захищає Служба безпеки України, колегія суддів вважає допустимим та правомірним позбавлення громадянина Російської Федерації права на отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про необхідність залишення без задоволення позовних вимог.

При цьому, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян