Справа № 120/1881/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1881/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

13 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23 вересня 2022 року № 56 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, оскільки відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року, з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року та з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 56 від 23 вересня 2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із 22 червня 2022 року, зарахувавши до страхового стажу періоди його роботи із 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, із 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року, із 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 та із 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 03 копійки, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 03 копійки, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

10 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому відповідач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.304 КАС України не скористався та не подав відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 19 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №56 від 23 вересня 2022 року заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Зі змісту такого рішення слідує, що необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 26 років. У разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 14 років 10 місяців 03 дні, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Також у рішенні йдеться про те, що за результатами розгляду долучених до заяви документів до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди його трудової діяльності:

- з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року та з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року - з підстав нечитабельності печатки підприємства на записі про звільнення з роботи;

- з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року - з огляду на відсутність номеру наказу про прийняття позивача на роботу.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника. Таким чином, доводи відповідача щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року та з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року, а також з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

При цьому у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років (частина 2 статті 26 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 56 від 23 вересня 2022 року позивачеві відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу.

Так, до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року та з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року - з підстав нечитабельності печатки підприємства на записі про звільнення з роботи. А підставою для незарахування періоду роботи з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року слугувала відсутність номеру наказу про прийняття ОСОБА_1 на роботу.

При цьому порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно із пунктом 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівників права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

З огляду на викладене, доводи відповідача щодо наявності підстав для незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року та з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року, а також з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року є необґрунтованими.

Відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23 вересня 2022 року № 56 є протиправним, у зв`язку із чим таке належить скасувати.

Щодо доводів апелянта в частині відсутності підстав для призначення позивачу пенсії за віком, то колегія суддів зважає на таке.

Як зазначалося вище, відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

При цьому у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років (частина 2 статті 26 Закону № 1058-IV).

Відтак необхідними умовами для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 є досягнення ним необхідного віку (63 роки), а також наявність страхового стажу від 19 до 29 років.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23 вересня 2022 року № 56 страховий стаж позивача становить 14 років 10 місяців 03 дні.

Разом із тим, судовим рішенням по даній справі встановлено протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 24 лютого 1986 року по 24 квітня 1986 року, з 14 серпня 1986 року по 14 жовтня 1986 року, з 17 жовтня 1986 року по 25 листопада 1986 року та з 17 листопада 1987 року по 06 квітня 1995 року.

Тобто, зарахувавши зазначені вище періоди роботи до страхового стажу позивача, такий буде становити понад 19 років.

При цьому станом на дату звернення за пенсією вік позивача складав 63 роки, що свідчить про дотримання ОСОБА_1 необхідних умов для призначення пенсії за віком.

Зважаючи на те, що позивачу станом на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком виповнилося 63 роки, а страхового стажу достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то судом першої інстанції в повній мірі відновлено порушене право позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Слід врахувати, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досягнув пенсійного віку (63 роки) 21 червня 2022 року, а із заявою про призначення пенсії за віком звернувся до пенсійного фонду 19 вересня 2022 року, тобто в межах строку, що визначений пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, тому пенсію позивачу слід призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 22 червня 2022 року.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.