Справа № 160/15312/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень військова частина НОМЕР_1 Збройних сил України, код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , яка полягає у не переведенні позивача до ППД частини, для подальшого проходження військової служби, де він зможе контролювати перебіг свого захворювання і виконувати службові обов`язки за призначенням, відповідно до вимог довідки/рішення військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2023 року та довідки військово-лікарської комісії №7415 від 15 червня 2023 року;
- стягнути з відповідача суб`єкта владних повноважень військова частина НОМЕР_1 Збройних сил України, код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яка полягає у не переведенні позивача до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , для подальшого проходження військової служби, де позивач зможе контролювати перебіг свого захворювання і виконувати службові обов`язки;
- зобов`язати суб`єкта владних повноважень військова частина НОМЕР_1 Збройних сил України, код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , прийняти відповідний наказ про переведення, та перевести позивача до постійного пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 , для подальшого проходження військової служби, де позивач зможе контролювати перебіг свого захворювання і виконувати службові обов`язки.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно вчинено бездіяльність щодо не переведення позивача до пункту постійної дислокації частини, для подальшого проходження військової служби, де він може контролювати перебіг свого захворювання і виконувати службові обов`язки за призначенням, відповідно до довідки/рішення військово-лікарської комісії №7415 від 15.06.2023.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України. Роз`яснено позивачу про необхідність подати відповідь на відзив - у п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позов, у разі його подання відповідачем, дотримуючись вимог ст. 163 КАС України. Роз`яснено відповідачу про необхідність подати заперечення, дотримуючись вимог ст. 164 КАС України - у п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив, у разі його подання позивачем.
Вказана ухвала разом з матеріалами позовної заяви направлена відповідачу поштою через польову пошту ВЧ НОМЕР_4 та отримана ВЧ НОМЕР_4 - 05.10.2023.
Станом на час ухвалення рішення у справі відзив від відповідача не надходив.
Таким чином, судом здійснено належні заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Згідно частини 6 статті 162, частини 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на вищевикладене, судом здійснено розгляд справи в порядку. письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та повідомлення та (або) виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Від позивача надійшли докази у справі, з клопотанням про поновлення строку на подання таких доказів, яке обґрунтовано тим, що такі докази були отримані ним після подання позову.
Суд розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів, виходить з такого.
Відповідно до ч.4 ст. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до ч. 2 ст. 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.
Частиною 8 цієї статті передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Тож, з урахуванням наведених позивачем причин неподання доказів у встановлений законом строк, та беручи до уваги положення частини 3 статті 242 КАС України, щодо обов`язку суду розглянути справу при повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи на підставі досліджених судом доказів, суд приймає надані позивачем докази до подальшого розгляду справи.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно довідки від 14.06.2023, солдат ОСОБА_1 пройшов медичний огляд у ВЧ НОМЕР_3 , та йому встановлений такий діагноз: Дерматофібросаркома шкіри правої гомілки та лівого стегна, лікована оперативно (14.06.22 та 07.03.23 висічення пухлини), рецидив пухлини на лівій гомілці.
Рекомендовано: враховуючі рецидивуючий перебіг захворювання, постійний нагляд лікарів онкологів онкодиспанцера за місцем проживання, проведення специфічного лікування (1 раз в тиждень введення препарату), рекомендовано перевести хворого для подальшого проходження військової служби до ППД частини, де вій зможе контролювати перебіг свого захворювання і виконувати службові обов`язки за призначенням.
Згідно довідки військово-лікарської комісії А4615 від 15.06.2023, солдат за мобілізацією ОСОБА_1 пройшов медичний огляд, діагноз та постанова ВЛК про причиний зв`язок захворювання: дерматофібросаркома шкіри правої гомілки та лівого стегна, лікована оперативно (14.06.22 та 07.03.23 висічення пухлини), рецидив пухлини на лівій гомілці з помірним порушенням функції. Хронічний ходецисто-панкреатит, стадія ремісії, без порушення функції. Аліментарне ожиріння І ст. Хронічна вертеброгенна люмбоішиалгія праворуч у фазі нестійкої ремісії, сечослізовий діатез без порушення функції. Хронічний калькульозний простатит з незначним порушенням функції. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Міжхребцевий остеохондроз поперевоко-крижового відділу хребта з больовим синдромом при незначному порушенні функції. Захворювання, НІ, не пов`язані з проходженням військової служби. На підставі 8б, 54г, 13г, 64в, 23г, 67г, 68г графи Розкладу хвороб обмежено придатний до військової служби. Не придатний до служби у ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Згідно довідки військово-лікарської комісії КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2 » КМР від 06.07.2023 №1039, солдату ОСОБА_1 , 1979 р.н., військова частина НОМЕР_1 , Саксаганським РТЦК, Дніпропетровської області, в ЗСУ з 02.03.2022 р., військова професія - мінометник. Проведено медичний огляд військово-лікарської комісії КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР 06.07.2023. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв?язок захворювання - Гострий мозковий інсульт: інфаркт головного мозку (28.06.2023, лакунарний підтип на тлі гіпертонічної хвороби) в басейні правої середньої мозкової артерії, легкий лівобічний геміпарез, дизартрія. NiHSS 5 b. Barthel-index 90 b. Rankin outcome score 1 b. Захворювання, ТАК, пов?язане з проходженням військової служби.
На підставі статті 44 Розкладу хвороб, графи ІІ, потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів з подальшим переоглядом на ВЛК.
Згідно довідки КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР від 07.08.2023 №2316, солдат ОСОБА_1 , 1979 р.н., військова частина НОМЕР_1 , знаходиться на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня М2» КМР з 07.08.2023. Діагноз: Ранній відновний період інфаркту головного мозку (28.06.2023р) в басейні ПСМА. Легкий лівобічний геміпарез. Дизартрія. Легкі когнітивні порушення. Гострий мозковий інсульт: інфаркт головного мозку (28.06.2023, лакунарний підтип) в басейні правої середньої мозкової артерії, легкий лівобічний геміпарез, дизартрія. NIHSS S b. Barthel-index 90 b. Rankin outcome score 1 b.
IXC: атеросклеротична хвороба серця і судин. Гіпертонічна хвороба 2 ст. 2. Гл. ІІІ. Ризик 4 СН І. Виразкова хвороба 12 кишки в ст. ремісії (прободна язва 2003). Хронічний вірусний гепатит В. Жировий гепатоз, мінімальної активності. Дерматофібросаркома шкіри правої гомілки та лівого стегна, лікована оперативно (14.06.22, 07.03.2023р. - висічения пухлини) рецидив пухлини на лівій гомілці з помірним порушенням функції. СКХ. Конституційне аліментарне ожиріння 2.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що командування військової частини НОМЕР_1 , протиправно, погрожуючи кримінальною відповідальністю, не виконує рекомендації лікарів, щодо переведення позивача до ППД частини для подальшого проходження військової служби, де він зможе контролювати перебіг свого захворювання і виконувати службові обов?язки за призначенням, відповідно до довідки/рішення військово-лікарської комісії №7415 від 15 червня 2023 року.
Позивач зазначає, що неодноразово звертався до командування частини з проханням перевести його до пункту постійної дислокації частини, однак до теперішнього часу, заявника, протиправно не переведено до ППД частини, у зв?язку з чим виникла необхідність у судовому захисті прав, свобод та інтересів позивача.
На думку позивача, зазначена бездіяльність посадових/службових осіб в/ч НОМЕР_1 , призвела і продовжує призводити до порушення, прав, свобод та законних інтересів заявника. Позивач вважає вищезазначену бездіяльність протиправною та такою, що підлягає зобов`язанню до вчинення певних дій, та відшкодування моральної шкоди заподіяної такою протиправною бездіяльністю, адже на грунті зазначених подій, 28.06.2023 року позивача поміщено на стаціонарне лікування в неврологічне відділення КП «Криворізької міської клінічної лікарні №2», для лікування хворих з порушенням кровообігу мозку.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.
Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 14 ст. 2 вказаного Закону передбачено, що виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Зміст позову та підстави звернення позивача до суду фактично зводяться до вчинення відповідачем бездіяльності щодо не переведення позивача до пункту постійної дислокації частини за станом здоров`я.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі регулюється визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до п. 1 Положення, дане Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно з п. 12 Положення, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 90 Положення, передбачено, що переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.
Згідно пункту 113 Положення, необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані військово-лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, з посад, що вони займають, на інші посади, на яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, підготовки і досвіду служби, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади.
Абзацом 2 пункту 256 Положення, унормовано, що залежно від правового режиму, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях, призначення військовослужбовців на посади та переміщення по службі проводяться наказами по особовому складу посадових осіб, які мають право призначення військовослужбовців на посади у мирний або у воєнний час згідно з номенклатурою посад.
Тож, за наявності відповідного висновку ВЛК про визнання військовослужбовця обмежено придатним, посадова особа ВЧ зобов`язана видати наказ про переміщення такого військовослужбовця до місця служби, згідно рекомендацій ВЛК.
Судом встановлено, що позивача визнано обмежено придатним до військової служби, з рекомендацією ВЛК щодо можливості нести службу у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.
Як зазначалось, відповідач відзив на позов не надав, свою позицію у цій справі не висловив, відповідних доказів не надав.
Згідно ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Частиною 6 ст. 79 КАС України передбачено, що якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Тож, за відсутності доказів, які б спростовували доводи позивача (відповідний наказ про переміщення позивача до іншого військового підрозділу за станом здоров`я), суд зазначає, що позивач є таким, що потребує переміщення до тих військових підрозділів, які рекомендовані у висновку ВЛК від 15.06.2023.
Відповідачем не надано доказів переміщення позивача до цих підрозділів, що дає підстави для висновку про те, що ним вчинено бездіяльність щодо не переміщення позивача, чим порушені права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання відповідача прийняти відповідний наказ про переміщення позивача до постійного пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 , для подальшого проходження військової служби, де позивач зможе контролювати перебіг свого захворювання і виконувати службові обов`язки.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Встановлені під час розгляду справи обставини, предмет та підстави даного позову, наведені норми КАС України, дають підстави для висновку про те, що належним способом захисту прав позивача у даній справі є визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, яка полягає у не переміщенні ОСОБА_1 до ППД частини, для подальшого проходження військової служби, відповідно до вимог довідки/рішення військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2023 року та довідки військово-лікарської комісії №7415 від 15 червня 2023 року та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Збройних сил України прийняти відповідний наказ про переміщення ОСОБА_1 до постійного пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 , для подальшого проходження військової служби, відповідно до вимог довідки/рішення військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2023 року та довідки військово-лікарської комісії №7415 від 15 червня 2023 року.
Щодо стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані тим, що в наслідок наведеної у даній позовній заяві протиправної бездіяльності відповідача, та його службових/посадових осіб, позивачу спричинені життєві незручності, які полягають у зміні звичного життя позивача, позбавленні позивача життєвих радощів сімейного життя з своєю дружиною та дітьми, тривале психічне напруження, нервозність, глибоке та тривале відчуття приниження та несправедливості, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди, що призвело гострого мозкового інсульту, та інфаркту головного мозку, а тому така протиправна бездіяльність підлягає відшкодуванню.
На думку позивача, є достатньо підстав вважати, що негативні емоції позивача, які виникли в наслідок протиправної бездіяльності відповідач перебувають у причинно-наслідковому зв?язку із діями відповідача, а відтак завдали позивачу моральної шкоди, яку позивач оцінює у 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
До того ж, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Отже, моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач повинен зазначити обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.
При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Разом з тим, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).
Дана правова позиція викладена у відповідності до постанов Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №1.380.2019.005731, від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.
Водночас, життєві незручності, які полягають у зміні звичного життя позивача, позбавленні позивача життєвих радощів сімейного життя з своєю дружиною та дітьми, на які посилається позивач як на підставу стягнення з відповідача моральної шкоди не є тими факторами, які заподіяли позивачу моральну шкоду, адже позивач у даній справі є військовослужбовцем за мобілізацією у період воєнного стану, а тому перебуваючи на військовій службі він і так відчуває життєві незручності, які полягають у зміні звичного життя позивача та позбавлений життєвих радощів сімейного життя з своєю дружиною та дітьми, та спірна бездіяльність відповідача на це не вплинула.
Що ж до тривалого психічного напруження, нервозності, глибокого та тривалого відчуття приниження та несправедливості, суд зазначає, що доказів про те, що зазначене перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із оскарженою у даній справі бездіяльністю відповідача, суду не надано.
З огляду на викладене, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру й, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи сукупність викладених обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст.19, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), яка полягає у не переміщенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) до ППД частини, для подальшого проходження військової служби, відповідно до вимог довідки/рішення військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2023 року та довідки військово-лікарської комісії №7415 від 15 червня 2023 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Збройних сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти відповідний наказ про переміщення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) до постійного пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 , для подальшого проходження військової служби, відповідно до вимог довідки/рішення військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2023 року та довідки військово-лікарської комісії №7415 від 15 червня 2023 року.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 14.11.2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна