Справа № 757/26653/22-а
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в м. Києві про скасування постанови про адміністративне стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в м. Києві (далі - відповідач, УПП в м. Києві), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ № 5708988 від 04.08.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7006,12 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 04.08.2022 інспектором 1 батальйону 3 роти старшим лейтенантом Управління патрульної поліції в м. Києві Коркачем А.В. відносно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 5708988. Відповідно до вказаної постанови адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн накладено на позивача за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Позивач вказує, що 04.08.2022 він рухався на автомобілі TESLA MODEL S, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Московській у напрямку бульв. Лесі Українки у м. Києві. Біля бізнес-центру М8, за адресою: вул. Московська, буд. 8 у м. Києві, його зупинили працівники патрульної поліції та інспектором 1 батальйону 3 роти старшим лейтенантом Управління патрульної поліції в м. Києві Коркачем А.В. було винесено оскаржувану постанову, відповідно до якої позивач порушив вимогу дорожнього знаку 4.3, чим порушив п. 33 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), а саме - порушення вимог дорожніх знаків. Позивач вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки ПДР він не порушував, оскільки рухався по головній дорозі прямо, що дозволено розміщеними знаками дорожнього руху, а дорожній знак 4.3 (рух ліворуч) відсутній на вказаній ділянці дороги, тому здійснювати поворот ліворуч він був не зобов`язаний.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: скасовано постанову серії ЕАВ № 5708988 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, від 04.08.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу; справу про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито; в іншій частині позову - відмовлено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Департаментом патрульної поліції (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт стверджує, що судом не було направлено на адресу Департаменту ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами, внаслідок чого Департамент був позбавлений права довести правомірність оскаржуваної постанови та подати заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правову допомогу.

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надійшло.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.08.2022 інспектором 1 батальйону 3 роти старшим лейтенантом Управління патрульної поліції в м. Києві Коркачем А.В. винесено постанову серії ЕАВ № 5708988 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн (далі - постанова серії ЕАВ № 5708988 від 04.08.2022; а. с. 4).

Відповідно до постанови серії ЕАВ № 5708988 від 04.08.2022 року о 21 год. 40 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TESLA MODEL S, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Московській, буд. 10 у м. Києві порушив вимогу дорожнього знаку 4.3, чим порушив п. 33 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), а саме - порушення вимог дорожніх знаків та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Не погодившись з постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не подано до суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а відтак сумніви з приводу відсутності вини позивача відсутні, оскільки наявні у справі докази, а саме постанова, не дають підстав вважати про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, виходив з того, що наявні у матеріалах справи документи з урахуванням критеріїв обґрунтованості, предмету спору, складності справи, характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності, розумності і реальності свідчать про наявність правових підстав для присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.1 ПДР останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

За правилами розд. 33 ПДР знаки 4.3 «Рух ліворуч», 4.5 і 4.6 дозволяють також розворот транспортних засобів. Дія знаків 4.1-4.6 не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знаків 4.1-4.6 поширюється на перехрещення проїзних частин, перед яким вони встановлені.

Водночас, судовою колегією враховується, що положення ст. 251 КУпАП закріплюють, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

У спірному випадку, на переконання колегії суддів, для підтвердження факту порушення позивачем пункту п. 33 ПДР відповідач в силу положень ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема, відеозапис події, під час якої позивач здійснює рух з порушенням ПДР.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та було обґрунтовано підкреслено судом першої інстанції, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано, у тому числі і до суду апеляційної інстанції.

У свою чергу саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Оскаржувана у цій справі постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 та у постанові від 29.04.2020 у справі № 211/4667/16-а (2-а/211/26/17).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами не підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, на чому було правильно наголошено судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позиції Печерського районного суду міста Києва щодо наявності правових підстав для скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, з приводу доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не було на його адресу копії матеріалів позовної заяви, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, матеріали справи не містять доказів, що копія позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі від 23.12.2022 направлялися на адресу Департаменту будь-якими засобами зв`язку.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що на електронну адресу відповідача були направлені:

1) судова повістка про виклик до суду в судове засідання по справі № 757/26653/22-а, яке призначено на 17.01.2023 о 13:45. Згідно з довідкою суду вказана повістка доставлена до електронної скриньки відповідача 13.01.2023 о 13:37;

2) судова повістка про виклик до суду в судове засідання по справі № 757/26653/22-а, яке призначено на 08.02.2023 об 11:00. Згідно з довідкою суду вказана повістка доставлена до електронної скриньки відповідача 17.01.2023 о 20:06.

Відповідач не заперечує, що перелічені повістки були отримані останнім. Натомість, апелянт наполягає на тому, що саме не направлення судом позовної заяви з додатками порушило право останнього на подання доказів правомірності оскаржуваної постанови та заперечень проти розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

При цьому, колегія суддів враховує, що КАС України визначено особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ, а також встановлено особливості подання заяв по суті справи в окремих категоріях адміністративних справ.

Так, за змістом ст. 268 КАС України (у редакції, чинній на дату розгляду судом першої інстанції адміністративної справи № 757/26653/22-а) у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Також, ч. 2 ст. 269 КАС України передбачено, що копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні.

Враховуючи, що особливості розгляду даної справи визначені ст. 286 КАС України, а також зважаючи на те, КАС України встановлено особливий порядок вручення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів у даній категорії справ, колегія суддів дійшла висновку, що Департамент, на електронну адресу якого були завчасно направлені судові повістки, не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами даної справи у судовому засіданні в приміщенні суду.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення першої інстанції з підстав, визначених п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України, та відмовляє у задоволенні апеляційної скаргу у цій частині.

Поряд з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У свою чергу приписами ч. ч. 6-7 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 04.02.2021 у справі № 806/2299/18).

Як зазначено судом першої інстанції, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію договору про надання правової допомоги № 17-06-19 від 12.08.2022, укладеного між адвокатом Драган Я.С. (далі - Виконавець, Адвокат) та ОСОБА_1 та копію квитанції до прибуткового касового ордера від 12.08.2022 на суму 4500,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору про надання правової допомоги № 17-06-19 від 12.08.2022 розмір гонорару адвоката визначається з розрахунку вартості послуг: юридична консультація - 500,00 грн (30 хв; ціна за годину - 500,00 грн); підготовка позовної заяви - 1000,00 грн (4 год.; ціна за годину - 1000,00 грн); представництво інтересів в суді першої інстанції - 2000,00 грн (1 судодень; вартість - 2000,00 грн).

Поряд з цим, судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази щодо обсягу наданих адвокатом послуг позивачеві.

Пункт 4.2 договору містить лише розрахунок вартості послуг, проте, умовами договору не визначено порядку здачі/прийняття послуг.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 1.2 договору визначено перелік послуг, який може бути наданий адвокатом. Поряд з цим, зі змісту доданого до матеріалів справи квитанції до прибуткового касового ордера від 12.08.2022 неможливо встановити, за які саме послуги, обумовлені договором, заплатив клієнт.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем документально не підтверджено понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Відтак, відсутність у матеріалах справи документального підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що не було враховано судом першої інстанції, свідчить і про відсутність правових підстав для їх стягнення з відповідача.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції безпідставно стягнув витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн, позаяк у розумінні процесуального закону останні не можна визнати документально підтвердженими. У зв`язку з цим судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати у частині розподілу судових витрат та прийняти у ній нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосовано норми процесуального права, що стало підставою для неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу частково задовольнити, а рішення суду - скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року - скасувати в частині розподілу судових витрат.

Прийняти у вказаній частині нове рішення, яким у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правничу (правову) допомогу - відмовити.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови складено 10.11.2023.