Справа № 815/5620/17
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 листопада 2023 р. Справа № 815/5620/17

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 на адресу Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України з вимогами:

- визнати протиправним та касувати пункт 28 параграфу 6 наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 16.09.2017 № 418 про звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 через службову невідповідність;

- поновити ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних Силах України з 16.09.2017;

- зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 16.09.2017 по день поновлення на військовій службі у Збройних Силах України;

- стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що наказом відповідача від 16.09.2017 № 418 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за п. "е" частини шостої статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" (через службову невідповідність).

Разом з тим, позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень та вказує, що:

- наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 11.08.2017 № 78 на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю", який оскаржено позивачем у межах справи № 815/4872/17;

- направлення на військовий облік до Тростянецького РВК Сумської області є протиправним оскільки з ним не було з`ясовано про місце проживання після звільнення військовослужбовця та військовий комісаріат для направлення його на військовий облік;

- бесіда командира В/ч НОМЕР_1 від 23.08.2017 з позивачем не проводилась, а аркуш співбесіди від 23.08.2017 є службовим підробленням;

- між спірним наказом та Поданням є розбіжність щодо перебування позивача як військовослужбовця у розпорядженні відповідних командирів.

У позові ОСОБА_1 заперечує порушенням ним військової дисципліни чи громадського порядку та стверджує, що навпаки без грошового та матеріального забезпечення проходив службу з 2016 року, а у відповідача відсутні будь-які докази, що свідчили б про порушення ним загальних обов`язків військовослужбовця, визначених статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ. Накладення дисциплінарного стягнення, на думку позивача, відбулось з порушенням чинного законодавства.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 відкрито провадження у справі № 815/5620/17.

Ухвалою від 02.11.2017 було зупинено провадження у справі 815/5620/17 до набрання законної сили рішенням у справі № 815/4872/17.

Ухвалою від 14.08.2018 провадження у справі було поновлено.

Крім того, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 адміністративну справу передано за підсудністю на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.09.2023 прийнято до провадження справу № 815/5620/17. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою від 05.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи.

11.10.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення заявленого позову та посилаючись на норми ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, наголосив, що звільнення позивача відносилось виключно до повноважень начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України.

Так, представник вказав, що відповідно до п. 228 Положення (в редакції чинній на дату прийняття спірного наказу) звільнення з військової служби через службову невідповідність здійснюється в разі застосування до військовослужбовця відповідного дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Відповідно до п. "є" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (в редакції чинній на дату прийняття спірного наказу) на молодших та старших офіцерів може бути накладено таке дисциплінарне стягнення як звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Відповідно до ч. 2 статті 5 Закону військове звання позивача капітан 3 рангу відноситься до категорії старшого офіцерського складу.

Разом з тим передумовою для прийняття пункт 28 параграфу 6 наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 16.09.2017 № 418 про звільнення з військової служби у запас ОСОБА_1 передувало накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю наказом т.в.о. командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 11.08.2017 № 78.

Поряд з цим наказ правомірність наказу від 11.08.2017 № 78 підтверджено за результатами розгляду справи № 815/4872/17. Відтак, на переконання представника відповідача відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій справі.

17.10.2023 суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволені клопотання позивача про встановлення співвідповідача та про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 20.10.2023 було відмолено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи та про зупинення провадження у справі.

30.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що спірний наказ видано військовою посадовою особою, з внесенням до нього завідомо неправдивих відомостей, що стосується службового становища позивача.

Пунктом 1 наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 02 липня 2016 року №93 (далі наказ командувача № 93), до позивача застосовано заборона протягом 10 років, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України Про очищення влади, що є підставою для звільнення з військової служби, однак звільнено з посади заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України, яку не займав та всупереч пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України вважався таким, що перебуваю у розпорядженні командувача Військово- Морських Сил Збройних Сил України.

Позивач не є колишній заступник командира батальйону управління по роботі з особовим складом 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України, оскільки дану посаду відповідно статті 63 Статутом внутрішньої служби позивач не приймав та не займав, та яка невизначена у розділі 3 Обов`язки посадових осіб, військовослужбовців рядового складу Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України серед посад зазначених у розділі 3, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, в редакції станом на 02 липня 2016 року.

Позивач перебував до 08 липня 2016 року на посаді заступника командира батальйону управління з виховної роботи 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Після здавання 08 липня 2016 року посади заступника командира батальйону управління з виховної роботи 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України до видання 16 вересня 2017 року спірного наказу, позивач перебував на військові службі з невизначеним службовим становищем.

Службове становище в спірному наказі, який перебуває у розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, не відповідає та суперечить документальному відображенню проходження військової служби позивачем наказам по особовому складу: 1. пункту 1 наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 02 липня 2016 року № 93; 2. параграфу 1 наказу Командування ВМС ЗС України (по особовому складу) від 13.02.2017 № 17 про внесення зміни у пункт 1 наказу командувача ВМС ЗС України (по особовому складу) від 02.07.2016 № 93.

Позивач ніколи не перебував у розпорядженні командувача Військово- Морських Сил Збройних Сил України, оскільки наказами по особовому складу не зараховувався в розпорядження командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, відповідно пункту 11.2 Інструкція № 333.

Поряд з цим у відповіді на відзив, заявник крім іншого, наголошує, що спірним наказом приховано застосування до позивача заборони протягом 10 років, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України Про очищення влади, наслідком, якої є заборона перебувати на службі та підставою для звільнення особи з військової служби не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, відповідно частин 1 та 3 статті 1 та частини 3 статті 4 Закону України Про очищення влади, що підтверджується Єдиним державним реєстром осіб, щодо яких застосовано положення Закону України Про очищення влади.

Як вказує ОСОБА_1 на підставі спірного наказу, командиром військової частини НОМЕР_1 видавався пункт 4 наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.09.2017 № 226 (перший наказ про виключення позивача зі списку особового складу військової частини), який рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2018 по справі № 815/5576/17 визнано протиправним та скасовано пункт 4 наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.09.2017 № 226.

Після чого військовою посадовою особою, начальником Генерального штабу- Головнокомандувача Збройних Сил України, після видання спірного наказу, більш ніж через чотири місяці, було видано пункт 42 параграфу 5 наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 02 лютого 2018 року № 49.

В спірний наказ заднім числом, більш ніж через чотири місяці, внесено зміни, що на думку позивача є протиправним.

Спірний наказ взагалі неможливо виконати, оскільки в ньому зазначено службове становище позивача, який перебуває у розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Ухвалою від 30.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивача про залучення до участі у справі другого відповідача.

Ухвалою від 30.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін.

Ухвалою від 07.11.2023 заяву ОСОБА_1 про зміну підстав позову у справі № 815/5620/17 повернуто заявнику.

10.11.2023 позивач подав до суду додаткові пояснення.

При вирішенні питання щодо можливості врахування таких "додаткових пояснень", суд зважає, що останні за своїм змістом дублюють зміст попередньо поданої заяви про зміну підстав позову, яка ухвалою від 07.11.2023 була повернута заявнику, відтак останні не враховуються судом під час розгляду цієї адміністративної справи.

Ухвалою від 13.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін.

Ухвалою від 15.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування додаткових доказів.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 11.08.2017 № 78 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 37, 49 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2,4, 5 Дисциплінарного статуту збройних Сил України, невихід на службу без поважних причин з 06.06.2017 і дотепер, на капітана 3 рангу ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю".

У вересні 2017 року на адресу Кадрового центру ЗСУ надійшло Подання про звільнення у запас капітана третього рангу ОСОБА_1 , колишнього заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_2 , який зарахований у розпорядження командира В/ч НОМЕР_1 , за пунктом "е" (через службову невідповідність) частини 6 статі 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог пункту 1 частини восьмої цієї самої статті, в порядку реалізації дисциплінарного стягнення "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю", накладеного наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 11.08.2017 № 78. Таке Подання підписано командиром В/ч НОМЕР_1 , прямими начальниками позивача т.в.о. начальника зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Начальником штабу-першим заступником командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Командувачем Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

Пунктом 28 параграфу 6 наказу начальника Генерального штабу- Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.09.2017 № 418 капітана 3 рангу ОСОБА_1 , колишнього заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України відповідно до частини 6 статі 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог пункту 1 частини восьмої цієї самої статті звільнено з військової служби у запас за пунктом "е" (через службову невідповідність) (том 1 а.с. 9).

Листом від 04.10.2017 № 154/11/3771 Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України ОСОБА_1 надано витяг з наказу Генерального штабу- Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.09.2017 № 418, копію наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 11.08.2017 № 78 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності". Крім іншого, цим листом повідомлено ОСОБА_1 , що разом з поданням на його звільнення за вих № 154/15/1/3400 від 11.09.2017 до Кадрового центру ЗСУ направлено копію наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 11.08.2017 № 78 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", копію аркуша бесіди та копії матеріалів службових розслідувань.

Не погоджуючись з наказом від 16.09.2017 № 418 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо виконання військового обов`язку, проходження військової служби, зокрема Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Зокрема стаття 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає підстави звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом "е" частини 6 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.

В свою чергу за положеннями пункту 1 частини 8 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", який визначає підстави звільнення з військової служби військовослужбовців під час дії особливого періоду, військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті.

Відповідно до частини дев`ятої статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Розділом XII Положення врегульовано порядок звільнення з військової служби.

В силу абзацу шостого підпункту 2 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до прийняття рішення про демобілізацію на підставах, передбачених пунктом 1 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами, крім військовослужбовців, які займають посади номенклатури призначення Міністра оборони України, начальником Генерального штабу Головнокомандувачем Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 228 Положення 228 звільнення з військової служби через службову невідповідність здійснюється в разі застосування до військовослужбовця відповідного дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Пунктом "є" статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення окрема і звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Як встановлено під час розгляду цієї справи та не спростовується сторонами, позивач на дату звільнення мав військове звання капітан 3 рангу, що за положеннями частини 2 статті 5 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" відноситься до категорії старшого офіцерського складу.

Варто вказати, що, ані позивачем, ані відповідачем не спростовується та обставина, що підставою для винесення оскаржуваного у цій справі наказу від 16.09.2017 № 418, слугував наказ командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 11.08.2017 № 78 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», який в свою чергу був предметом оскарження по справі № 815/4872/17.

Разом з тим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 по зазначеній справі № 815/4872/17, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2022, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу від 11.08.2017 № 78 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності". Тобто в судовому порядку підтверджено, правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю".

В силу положень частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на обставини, встановлені під час розгляду цієї адміністративної справи, суд повторно зауважує на імперативних нормах пункту "е" частини 6 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідно до яких контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.

Таким чином після розгляду відповідного Подання про звільнення у запас капітана третього рангу ОСОБА_1 за пунктом "е" (через службову невідповідність) частини 6 статі 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог пункту 1 частини восьмої цієї самої статті, в порядку реалізації дисциплінарного стягнення "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю", накладеного наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 11.08.2017 № 78, відповідач цілком правомірно та за передбачених на те підстав виніс наказ від 16.09.2017 № 418 про звільнення капітана 3 рангу ОСОБА_1 відповідно до частини 6 статі 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог пункту 1 частини восьмої цієї самої статті з військової служби у запас за пунктом "е" (через службову невідповідність).

З урахуванням того, що наказ командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 11.08.2017 № 78 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» станом на дату розгляду цієї справи є чинним та не скасованим у встановленому законом порядку, а оскаржуваний у цій справі наказ, з урахуванням вищенаведених положень чинного законодавства, винесено повноважною особою, суд не вбачає правових підстав для постановлення висновків щодо протиправності п. 28 параграфу 6 наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.09.2017 № 418 та скасування такого у судовому порядку.

Водночас суд відхиляє доводи позивача, наведені у відповіді на відзив щодо того, що його звільнено з посади, яку він ніколи не займав, оскільки враховує, що за обставинами встановленим у постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 по справі № 815/1565/17 та наявними матеріалами справи посада ОСОБА_1 , з якої його було звільнено, а саме "колишнього заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України" відповідає тій, що визначена безпосередньо у наказі Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.07.2016 № 93. Такий наказ в свою чергу був чинним як на дату прийняття спірного наказу так і є чинним на дату постановлення рішення у цій справі.

Отже, оскільки правомірність накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді "звільнення з військової служби за службовою невідповідністю" підтверджено у судовому порядку, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного п. 28 параграфу 6 наказу відповідача від 16.09.2023 № 418.

Інші позовні вимоги не підлягають задоволенню як похідні.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.

Водночас право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 / АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Генеральний штаб Збройних Сил України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 15.11.2023

Суддя Томчук Андрій Валерійович