Справа № 580/8237/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року справа № 580/8237/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області про скасування постанови,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач-1), Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області (далі відділ, відповідач-2) в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 031470 від 22.08.2023 в розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірною постановою до позивача застосовано штраф за перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів, яку позивач вважає протиправною та зазначає про відсутність перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. Крім того, зазначено, що відповідач порушено вимоги Порядку № 879, оскільки не здійснювалось фактичне зважування ТЗ, натомість відомості про вагу перенесені із ТТН.

Ухвалою від 13.09.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02.10.2023 представниця відповідача надала суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що водій ОСОБА_2 , під час перевірки, надав свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль сідловий тягач марки MAN 19.463 д.н. НОМЕР_1 та напівпричіп самоскид марки BENALU 2S21 д.н. НОМЕР_2 , які під час складання матеріалів були вписані до матеріалів перевірки. Після оформлення всіх необхідних матеріалів та вручення копій документів водієві позивача, старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Обухов О.І. виявив, що надане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на напівпричіп самоскид марки BENALU 2821д.н. НОМЕР_2 не відповідає напівпричепу самоскиду марки LAMBRECHT д.н. НОМЕР_4 , який фактично перевірявся, про що він зазначив у доповідній записці. Представниця відповідача зазначила, що ця технічна помилка, а саме внесення номерного знака та інші дані напівпричіпа із свідоцтва про реєстрацію яке надав водій, замість фактично перевіреного напівпричіпу н.з. НОМЕР_4 , не впливає на суть вчиненого правопорушення та не може бути самостійною підставою для скасування спірної постанови.

Представниця відповідача вказала, що на основі інформації, що зазначена в ТТН № -4590 від 17.07.2023, транспортний засіб марки MAN 19.463 д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом самоскидом марки LAMBRECHT д.н. НОМЕР_5 рухався з фактичною вагою 39720 кг, при нормативно допустимих 36 тон. Твердження позивача про те, що товарно-транспортна накладна, з якої взято масу вантажу, не може вважатися документом, який визначає масу вантажу вважає таким, що не заслуговує на увагу, оскільки на виконання вимог чинного законодавства, учасники господарських відносин з перевезення вантажу зобов`язані самостійно визначити вагу вантажу, додати до власної ваги ТЗ та зазначити достовірні дані щодо маси, параметрів транспортного засобу у ТТН. У випадку невиконання таких умов, перевізник повинен відмовитись від такого перевезення. За умови прийняття такого вантажу до перевезення, перевізник підтверджує, що ТТН містить правдиву інформацію. Крім того, зазначила, що із фотокопії напівпричіпа самоскида марки LAMBRECHT д.н. НОМЕР_4 чітко видно, що він є двовісним, а не трьохвісним, як вказує позивач, а тому відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, для двовісних автомобілів (тягач) з двовісним напівпричепом допустима маса становить 36 тон, а не 40 тон як зазначає позивач.

12.10.2023 позивач подав відповідь на відзив, в якій зокрема зазначив, що наданий до відзиву на позовну заяву щотижневий графік проведення рейдових перевірок у період 17.07.2023-27.072.2023, не визначає територіальних меж для проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортних засобів та не визначає, тобто не містить інформації про ділянки дороги і т.д. на яких проводитиметься перевірка, також не зазначені територіальні межі проведення перевірки та не перераховано об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту та одночасно можуть бути об`єктами рейдової перевірки, при тому що сама форма, не передбачає місце перевірки, а відповідач в плані обмежився всією Черкаською областю. Направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорогах) видається виключно на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок та повинне відповідати інформації викладеній в графіку перевірки, що в даному випадку не відповідає, у зв`язку із чим вважає перевірку неправомірною. Товарно-транспортна накладна, з якої відповідач взяв масу вантажу - є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію, та не може вважатися документом, який беззаперечно визначає масу вантажу. Проведення габаритно-вагового контролю у спеціально відведеному місці, в тому числі, у певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам, з використанням сертифікованого обладнання, службові особи відповідача не здійснювали, у зв`язку із чим позивач вказав, що визначення вагових параметрів транспортного засобу відповідач здійснив з порушенням положень Порядку № 879.

17.10.2023 представниця відповідача надала суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що доводи позивача про те, що інформація викладена в графіку перевірки повинна бути ідентична тій, яка зазначена в направленні на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) та містити перераховані об`єкти рейдової перевірки вважає безпідставними, оскільки це не передбачено Порядком № 1567. Крім того зазначила, що Порядок № 879 передбачає дві форми габаритно-вагового контролю: документальний та точний. Вказаний порядок не передбачає обов`язку проведення габаритно-вагового контролю виключно у спосіб зважування транспортного засобу при наявності необхідних даних у товарно-транспортній документації. Співробітниками Державної служби України з безпеки на транспорті проводився документальний габаритно-ваговий контроль (відповідно до відомостей зазначених в товарно-транспортній накладній № -4590 від 17.07.2023), який не вимагає проведення зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що на підставі направлення від 13.07.2023 № 012959 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок посадові особи Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті провели рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами здійснення рейдової перевірки 17.07.2023 року старший державний інспектор та головний спеціаліст Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Обухов О.І. та Беренко О.В. склали Акт проведення перевірки № 031407 від 17.07.2023 року, в ході якої встановили, що о 13 год. 20 хв. на а/д Н-16 57 км позивач за допомогою водія ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки MAN 19.463 д.н. НОМЕР_1 з напівпричіпом марки BENALU 2821д.н. НОМЕР_2 здійснював перевезення вантажу (згідно ТТН № -4590 від 17.07.2023, (вантаж - ріпак неочищений) з перевищенням встановлених п. 22.5 ПДР вагових норм понад 10% але не більше 20% , а саме перевищення на 10,33% (загальна маса т/з 39,72 т. при допустимих 36 т.).

Згідно Акту № 0068654 від 17.07.2023 старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Обухов О.І. встановив фактичну повну масу транспортного засобу марки MAN 19.463 д.н. НОМЕР_1 з напівпричіпом марки BENALU 2821д.н. НОМЕР_2 - 39,72 т (згідно ТТН № -4590 від 17.07.2023).

Після оформлення матеріалів перевірки, старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Обухов О.І. виявив, що надане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на напівпричіп самоскид марки BENALU 2821д.н. НОМЕР_2 не відповідає напівпричепу самоскиду марки LAMBRECHT д.н. НОМЕР_4 , який фактично перевірявся, згідно матеріалів фотофіксації перевіряємого напівпричіпу, копії наданої водієм на момент перевірки ТТН № -4590 від 17.07.2023, в якій зазначено саме напівпричіп LAMBRECHT д.н. НОМЕР_4 , у зв`язку із чим старший державний інспектор Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Обухов О.І. зафіксував вказані обставини у доповідній записці на ім`я начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області.

За вказане порушення постановою Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 22.08.2023 № 031470 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України Про автомобільний транспорт від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344-III).

Статтею 6 Закону № 2344-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в т.ч. державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з п. 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому Постановою КМУ від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567) державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Частинами 14, 17 статті 6 Закону № 2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За визначенням, наведеним в абзаці 54 статті 1 Закону № 2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Пунктами 12, 14 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктами 16 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів.

Суд врахував, що в силу статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

З урахуванням доводів адміністративного позову та відзиву на позов, предметом доказування у цій справі є документальна доведеність факту перевищення нормативів вагових параметрів транспортного засобу, а також наявність підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно до статті 33 Закону № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах, за нормами пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків (частина 4 статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт).

Згідно з вимогами пунктів 3, 4 Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879).

Пункт 2 Порядку № 879 розкриває зміст термінів, які вживаються в цьому Порядку, зокрема:

2) вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу;

5-1) документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу;

6) вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики;

11) точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).

У силу вимог пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (п. 16 Порядку № 879).

Згідно з пунктами 18, 20 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його виконання. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Таким чином, нормами Порядку № 879 детально регламентовано порядок здійснення точного габаритно-вагового контролю, визначено алгоритм дій уповноважених осіб Укртрансбезпеки, вимоги до зважувального обладнання тощо. При цьому порядок здійснення документального габаритно-вагового контролю не деталізований.

Відтак, враховуючи нормативне формулювання документального габаритно-вагового контролю, як визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, слід уважати, що висновку про перевищення транспортним засобом встановлених габаритно-вагових параметрів за результатами документального контролю можна дійти у разі, якщо уповноваженими особами Укртрансбезпеки в результаті аналізу пред`явлених до перевірки документів встановлено обставини 1) щодо власної маси транспортного засобу, 2) щодо маси вантажу, та шляхом математичного обчислення їх суми визначено 3) фактичну маса транспортного засобу, яка перевищує нормативно встановлену. В такому разі повністю розкривається зміст здійснення документального габаритно-вагового контролю в його нормативно-правовому розумінні.

Як підтверджується матеріалами справи, 17.07.2023 посадові особи Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області провели документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача, при цьому точний габаритно-ваговий контроль не здійснювався, про що зокрема зазначив відповідач у відзиві, а також зазначено в довідці № 0077099 від 17.07.2023 про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Із матеріалів перевірки суд встановив, що висновку про перевищення транспортним засобом, належним позивачу, вагових норм під час перевезення 17.07.2023, відповідач дійшов з урахуванням лише одного документа - наданої водієм до перевірки товарно-транспортної накладної № -4590 від 17.07.2023.

Досліджуючи вказану ТТН суд встановив, що маса вантажу (ріпак) - 25840 кг, вага авто (тара) - 13880 кг, брутто 39720 кг.

З огляду на відомості, зазначені в ТТН, в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0077099 від 17.07.2023 відображено, що повна маса транспортного засобу становить 39720 кг, що в подальшому зумовило притягнення позивача до фінансової відповідальності.

Водночас, в матеріалах перевірки наявні копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів MAN 19.463 д.н. НОМЕР_1 , відповідно до якого маса без навантаження складає (7400 кг) а також напівпричіпу марки BENALU 2821д.н. НОМЕР_2 - маса без навантаження (4330 кг).

Разом з тим, суд врахував, що фактично перевезення 17.07.2023 здійснено за допомогою напівпричепу самоскиду марки LAMBRECHT д.н. НОМЕР_4 , що підтверджується фотозображеннями, здійсненими в ході перевірки (а.с. 39) та відомості про який містяться у ТТН № -4590 від 17.07.2023 (а.с. 38), що підтверджує відповідач у відзиві на позов. Натомість у матеріалах справи відсутня копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (напівпричепу самоскиду марки LAMBRECHT д.н. НОМЕР_4 ) а також будь-які інші документи, що підтверджують масу напівпричепу, за допомогою якого здійснювалось перевезення.

Таким чином, посадові особи не встановили відомості щодо власної маси транспортного засобу (напівпричепу самоскиду марки LAMBRECHT д.н. НОМЕР_4 ), за допомогою якого здійснювалось перевезення.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що наявних відомостей недостатньо для висновку про порушення позивачем нормативно визначених габаритно-вагових параметрів транспортного засобу. Так, товарно-транспортна накладна це документ, який відповідно до приписів чинного законодавства призначений для: обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, прибуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку.

Отже товарно-транспортна накладна, як первинний документ бухгалтерського обліку, в силу свого правового призначення об`єктивно підтверджує кількісні та якісні характеристики вантажу, однак в спірних правовідносинах не є документом, який складається з метою визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, хоча такі відомості й підлягають відображенню в ній.

Законодавець, доповнивши статтю 48 Закону України Про автомобільний транспорт частиною про обов`язкові реквізити товарно-транспортної накладної, не визначив ні в цьому законі, ні в іншому підзаконному нормативно-правовому акті джерела інформації про вагу транспортного засобу, як і не встановив будь-яких вимог до зважувального обладнання вантажовідправника, його повірки тощо.

Суд звертає увагу на те, що в ТТН № -4590 від 17.07.2023 зазначена загальна вага авто, без розмежування ваги тягача та причіпа. Вантажовідправник, який виписує товарно-транспортну накладну, не несе жодної відповідальності за правильність зазначення в ТТН габаритно-вагових параметрів транспортного засобу.

За таких обставин, зазначення в ТТН відомостей про вагу транспортного засобу (без вантажу) не може бути враховане під час здійснення габаритно-вагового контролю як достовірне джерело підтвердження вагових параметрів ТЗ.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що під час здійснення документального габаритно-вагового контролю уповноважені особи Укртрансбезпеки на порушення вимог Порядку № 879 об`єктивно не встановили фактичну масу транспортного засобу. Документально підтверджені відомості щодо повної маси (напівпричепу самоскиду марки LAMBRECHT д.н. НОМЕР_4 ) відсутні.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що матеріали справи не підтверджують висновки контролюючого органу про перевищення транспортним засобом позивача нормативних вагових параметрів, що виключає відповідальність на підставі абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт, у зв`язку із чим оскаржувану постанову суд вважає протиправною та такою, що належить скасувати.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 031470 від 22.08.2023 у розмірі 17000 грн.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач-1 Державна служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14, );

3) відповідач-2 Відділ державного нагляду (контролю) у Черкаській області (18001, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 223).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 13.11.2023.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК