Справа № 299/2749/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 299/2749/23 пров. № А/857/16464/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Хомича О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року (головуючий суддя Шумило Н.Б., місце ухвалення м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом громадянки рф ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

громадянка рф ОСОБА_1 , 28.04.2023 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Виноградівського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 19.04.2023 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Обґрунтовує вказану позовну заяву тим, що вона є громадянкою рф та 10.02.2018 уклала шлюб із мешканцем смт. Королево - ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 . Позивачка зазначає, що після приїзду в Україну отримала від органів ДМС відповідну посвідку на тимчасове проживання в Україні, яку неодноразово продовжувала. Посвідка на тимчасове проживання була дійсна до 31.03.2022. Після пологів вона з чоловіком готували черговий пакет документів на отримання нової посвідки на тимчасове проживання ще на один рік, і на початку березня 2022 року мали подати такі документи до органу ДМС. Проте, 24.02.2022 почалося широкомасштабне вторгнення військових сил рф на територію України і в усному режимі в березні 2022 року їй та її чоловікові було роз`яснено, що всім громадянам рф та республіки білорусь на території України не продовжуються та не видаються відповідні посвідки, доки урядом не буде прийнято відповідне рішення. В подальшому, відповідними протоколами та постановами позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування іноземця на території України. При цьому, зазначає, що вона була позбавлена права на отримання нової посвідки з незалежних від неї причин.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що дії підрозділу міграційної служби повністю законні та послідовні, щодо виявлення та притягнення до адміністративної відповідальності громадянки рф. Оскільки, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Виноградівським відділом ГУ ДМС України в Закарпатській області 19 квітня 2023 року прийнято рішення про примусове повернення з України позивачки. Вважають, що вказане оскаржуване рішення приймалось з урахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірним, а вимоги позивача - незаконними та необґрунтованими.

Представник позивачки ОСОБА_4 , 31.10.2023 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивачки, 02.11.2023 подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях.

Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки участь позивачки та її представника в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України, їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Крім цього, вказана справа належить до категорії термінових адміністративних справ, що у свою чергу, також унеможливлює відкладення розгляду справи на іншу дату.

Отже, оскільки позивачка та її представник у судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а тому їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Представник відповідача Радь О.І., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Казань, є громадянкою російської федерації, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 виданого 24.12.2019 (а. с. 18-20).

З копії свідоцтва про укладення шлюбу (повторного) НОМЕР_2 виданого 22.10.2019 слідує, що 10.02.2018 між ОСОБА_2 , громадянином України та ОСОБА_5 , громадянкою росії зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище: чоловіку - « ОСОБА_6 », дружині « ОСОБА_6 ».

Згідно посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 31.03.2021 виданої позивачці, дата закінчення строку дії посвідки 31.03.2022 (а. с. 38).

З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої виконавчим комітетом Королівської селищної ради Закарпатської області вбачається, що за відомостями Королівської селищної ради, Виноградівського району Закарпатської області, місце проживання позивачки, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 17.03.2021 по теперішній час.

З копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 виданого 04.02.2022 слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Королево Берегівського району Закарпатської області народився ОСОБА_3 , його батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_7 (а. с.23).

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області 08.07.2022 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗК № 001029 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, про те, що 08.07.2022 о 10:42 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка перебуває на території України з порушенням правил перебування, а саме, перебуває по посвідці на тимчасове проживання, яка підлягає обміну у зв`язку із закінченням строку дії посвідки, що є порушенням п. 19 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання не дійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року № 322. Місце скоєння правопорушення: м. Виноградів.

Заступником начальника відділу Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Порохнюком Я.Р. 08.07.2022 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія ПН МЗК № 001042, якою постановлено, відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП, накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн. (а. с. 33-34).

Також, додано копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МЗК № 001030 від 08.07.2022 складеного провідним спеціалістом Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Крайняй А.А. з якої вбачається, що такий складено відносно ОСОБА_2 за ст. 205 КУпАП та копію постанови про накладення адміністративного стягнення серія ПН МЗК №001043 від 08.07.2022, якою постановлено відповідно до ст. 205 КУпАП накласти на ОСОБА_2 попередження (а. с. 29-30, 31-32).

Крім цього, 19.04.2023 провідним спеціалістом Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Крайняй А.А. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗК № 001297 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, про те, що 19.04.2023 о 10:59 за адресою: АДРЕСА_2 виявлено громадянку рф ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка перебуває на території України з порушенням правил перебування, а саме: після закінчення 31.03.2022 терміну дії Посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_3 , в 7-ми денний строк - не знялась з реєстрації місця проживання в Україні, не здала посвідку до органів/підрозділів ДМС України та не вибула з України, що є порушенням положень п. 67 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання не дійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання», затвердженого постановою КМУ № 322 від 25.04.2018. Протокол містить роз`яснення змісту ст. 63 Конституції України, а також права і обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП та підписаний ОСОБА_1 (а. с. 25-26).

Начальником Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Осташ А.В. відносно ОСОБА_1 19.04.2023 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія ПН МЗК № 001311 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн. (а.с. 35-36). Вказаний штраф сплачено позивачем 20.04.2023, що підтверджується копією квитанції 262105691 (а. с. 37).

Також, 19.04.2023 заступником начальника Виноградівського відділу ГУ ДМС у Закарпатській області Порохнюк Я.Я. за результатами розгляду матеріалів щодо громадянки ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яке затверджено начальником Виноградівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Осташ А.В.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення не дотримано вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не з`ясовано усі дійсні обставини, не наведено належних обґрунтувань під час прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, оспорюване рішення прийнято без дотримання принципу обґрунтованості, пропорційності, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773), визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до п. 18 ст. 1 Закону № 3773, посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Частиною 3 ст. 3 Закону № 3773, передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно ч. 16 ст. 4 Закону № 3773, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч. 3 ст. 9 Закону № 3773).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 3773, іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Для продовження строку перебування в Україні подаються такі документи: 1) заяви іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України. У разі пропуску іноземцем або особою без громадянства строку подання заяви з підстав, що унеможливлюють їх виїзд з території України, іноземцеві або особі без громадянства може бути продовжено строк перебування в Україні, за умови подання підтверджувальних документів. Якщо при цьому іноземець або особа без громадянства порушили встановлені строки перебування в Україні, питання продовження строку перебування може бути вирішене лише після притягнення цих осіб та приймаючої сторони до відповідальності згідно із законом; 2) документи, що підтверджують наявність підстав для подальшого перебування на території України; 3) паспортний документ іноземця або особи без громадянства; 4) паспорт (паспортний документ) приймаючої сторони (фізичної особи) або представника приймаючої сторони (юридичної особи); 5) документи, що підтверджують наявність достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Відповідно до ч. 6 ст. 17 Закону № 3773, продовження строку перебування та тимчасового проживання на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI).

Частиною 4 ст. 26 Закону № 3773-VI передбачено, що рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - «Інструкція»).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до п. 2 Розділу II Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3).

У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків.

Згідно з п. 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення. Рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони подальшого в`їзду обчислюється з дня винесення такого рішення. Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в`їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в`їзду.

З системного аналізу наведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства є самостійною правовою підставою для примусового повернення іноземців та осіб без громадянства в країну походження або третю країну. Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства приймається органом ДМС.

Як встановлено вище судом апеляційної інстанції, Виноградівським відділом ГУ ДМС у Закарпатській області відносно позивачки винесено постанову серії ПН МЗК № 001042 від 08.07.2022 та накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП (а. с. 33-34). Підставою для винесення цієї постанови було те, що громадянка рф ОСОБА_1 , перебуваючи на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання, яка підлягає обміну у зв`язку із закінченням строку дії цієї посвідки, не здійснила такий обмін, що є порушенням п. 19 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» від 25 квітня 2018 року № 322.

У подальшому, 19.04.2023 позивачку повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, зокрема, відносно позивачки винесено постанову накладення адміністративного стягнення серія ПН МЗК № 001311 за ч. 1 ст. 203 КУпАП (а. с. 34-35).

Доказів того, що вказані постанови були скасовані ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не додано.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачка порушила правила тимчасового перебування на території України, а відомості про її перебування на території України на законних підставах відсутні, вона не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що ОСОБА_1 підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону № 3773-VI відсутні. А тому суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення вимог ст. 26 Закону № 3773-VI, відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення від 19.04.2023.

Щодо покликання позивачки, що вона не порушила жодних приписів законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, оскільки не мала змоги поновити посвідку на тимчасове проживання в України у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України і введенням воєнного стану, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 19 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання» від 25 квітня 2018 року № 322, у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж протягом останнього дня строку її дії.

Якщо до закінчення строку дії посвідки лишилося менш як 15 робочих днів, подання документів для її обміну здійснюється лише до територіального органу/територіального підрозділу ДМС. При цьому територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС здійснюється в установленому законодавством порядку продовження строку тимчасового проживання іноземця або особи без громадянства на період, необхідний для розгляду такої заяви.

Посвідка, що підлягає обміну, після приймання документів повертається особі та здається нею під час отримання нової посвідки.

Разом з тим, у зв`язку із збройною військовою агресією рф в Україні, відповідно до ст. 64 Конституції України, статей 121, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 165 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб», якою (пункт 1) зупинив строки надання адміністративних послуг суб`єктам їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні (Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 828 від 08.08.2023).

У подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2022 року № 1202, яка набрала чинності 26.10.2022 установлено, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім тих, які оформлені громадянам Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування;

іноземці або особи без громадянства, крім громадян Російської Федерації, зобов`язані в установленому законодавством порядку подати документи для обміну таких посвідок на тимчасове чи постійне проживання протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану;

паспорти громадян України у формі картки, строк дії яких закінчився за 30 днів до 24 лютого 2022 року та після 24 лютого 2022 року, та паспорти громадянина України зразка 1994 року, до яких не вклеєно фотокартку особи у разі досягнення нею 25- чи 45-річного віку, строк вклеювання до яких настав за 30 днів до 24 лютого 2022 р. та після 24 лютого 2022 р., є документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та підлягають обміну або вклеюванню нових фотокарток відповідно до досягнутого віку протягом 30 календарних днів з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2022 року № 1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», яка набрала чинності 09.11.2022, (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей:

розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором;

у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови № 1232, обмеження у п. 1 цієї Постанови не поширюються на осіб, що мають підстави для оформлення посвідки на тимчасове проживання, передбачені частинами четвертою, чотирнадцятою, п`ятнадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», або інші передбачені цією статтею підстави за умови підтримки їх заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання письмовим клопотанням центрального органу виконавчої влади, до повноваження якого належить сфера діяльності таких осіб.

Пунктом 3 Постанови № 1232 передбачено, що особи, зазначені в абзаці третьому пункту 2 цієї постанови, повинні протягом 30 днів з дня набрання чинності цією постановою звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, якщо строк звернення за її обміном настав у період з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності цією постановою.

Проаналізувавши вище наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Постановою № 1202 строк дії посвідок на тимчасове проживання на території України продовжено на період дії воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування, окрім посвідок оформлених громадянам рф.

З 01.09.2022 у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 1232, органами ДМС поновлено обмін посвідок на тимчасове проживання в Україні громадянам рф.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно матеріалів справи, строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні закінчився 31.03.2022.

Однак, позивачка всупереч вимог чинного законодавства, не здійснила обмін раніше виданої посвідки у строки визначені п. 3 Постанови № 1232.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачкою не надано доказів, які б перешкоджали у строки визначені п. 3 Постанови № 1232, звернутися до органів ДМС з метою обміну посвідки на тимчасове проживання в України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання позивачки, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України і введенням воєнного стану вона не мала змоги поновити посвідку на тимчасове проживання в України.

Щодо покликання позивачки, що при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано її сімейного стану, зокрема, укладення шлюбу з громадянином України та виховання малолітньої дитини, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги.

Оскільки, сам по собі факт наявності у іноземця на території України дружини (чоловіка) та дітей, не спростовує встановлені відповідачем порушення з боку позивачки та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, адже чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення нею порушення міграційного законодавства України.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 18.03.2021 у справі № 522/1441/18, від 27.04.2023 у справі № 522/11882/22, від 29.05.2023 у справі 522/5683/22.

Також, у контексті наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що Верховний Суд у своїх постановах за схожих правовідносин неодноразово зазначав, що бажання іноземця чи особи без громадянства зберегти свої сімейні права та дотримуватися прав та законних інтересів дитини покладає саме на цю особу передбачені діючим законодавством обов`язки щодо оформлення права на проживання (перебування) в Україні, а за відсутності волевиявлення та здійснення будь-яких дій такої особи з метою легалізації на території України (щонайменше звернення до міграційних органів з цього приводу), вказані права не можуть бути реалізовані шляхом незастосування державними органами до цієї особи наслідків незаконного перебування в Україні всупереч діючого законодавства (постанови Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 343/2242/16, від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі № 755/14023/17, від 13.10.2021 у справі № 263/14519/20, від 13.04.2021 у справі № 211/1113/18(2-а/211/91/18), від 26.01.2022 у справі № 200/9761/20-а).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки за встановлених обставин цієї справи, оскаржуване рішення від 19.04.2023 прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 268, 272, 288, 310 315, 317, 321, 322, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року у справі № 299/2749/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 13.11.2023.