Справа № 320/41400/23
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

13 листопада 2023 року м. Київ № 320/41400/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Жук Р.В. ознайомившись із матеріалами адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до 1) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

2) Міністерства юстиції України

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерства юстиції України в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо надання відповіді на запит на інформацію ОСОБА_1 від 19.04.2023 №ПІ-Ч-282-23;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати відповідь на запит на інформацію ОСОБА_1 від 19.04.2023 №ПІ-Ч-282-23;

- визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка в розумінні пункту 7 розділу V Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.02.2017 №388/5, полягає у невиконанні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 19.04.2023 №ПІ-Ч-282-23;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконати запит на інформацію ОСОБА_1 від 19.04.2023 №ПІ-Ч-282-23 в розумінні пункту 7 розділу V Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.02.2017 №388/5;

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, яка полягає у не оприлюдненні на офіційному сайті Міністерства юстиції України наказу Міністерства юстиції України від 07.08.2018 №1755/5 відповідно до вимог частини шостої статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та у порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України оприлюднити на офіційному сайті Міністерства юстиції України наказ Міністерства юстиції України від 07.06.2018 №1755/5 відповідно до вимог частини шостої статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та у порядку , передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши позовну, суд доходить висновку про наявність підстав для її повернення, з огляду на таке.

Згідно вимог частини першої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до вимог пунктів 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються, зокрема: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Так, в силу приписів статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Пов`язаними між собою можна вважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.

За своїм процесуальним призначенням інститут об`єднання позовних вимог забезпечує правильність і одностайність розгляду та вирішення окремих позовних вимог, які можуть бути розглянуті як самостійні справи, але об`єднуються пов`язаністю вимог, тобто вимог, які випливають з одних і тих же підстав або доказів.

Метою об`єднання позовних вимог є можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного права і обов`язку.

Згідно із заявленими позивачем вимогами ним оскаржуються бездіяльність відповідача-1 - розпорядника інформації щодо розгляду запиту позивача на інформацію та бездіяльність відповідача-2, яка полягає у не оприлюдненні на офіційному сайті Міністерства юстиції України наказу останнього від 07.08.2018 №1755/5.

Це означає, що в основу правовідносин позивача з відповідачами покладено різні підстави їх виникнення, та різна доказова база, яка обґрунтовує заявлені ним позовні вимоги.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позовні вимоги до відповідача-1 підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, проте з урахуванням особливостей визначених статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

В той час, як позовні вимоги до відповідача-2 підлягаю розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей визначених статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, зміст позовної заяви свідчить, що докази щодо позовних вимог позивача до відповідачів, об`єднаних в одній позовній заяві, не пов`язані між собою, оскільки щодо кожної необхідно встановлювати певні обставини, які будуть підтверджуватись різними доказами.

Фактично позовні вимог позивача щодо відповідачів є індивідуальними та стосуються власного інтересу позивача щодо кожного з них окремо, які штучно поєднано в одній позовній заяві.

Предмети позову щодо позовних вимог до відповідачів є різними, як і обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд зауважує, що у даному випадку підстави виникнення позовних вимог між собою не пов`язані та для позовних вимог до відповідача 1 та 2 Кодексом адміністративного судочинства України передбачено різний порядок їх розгляду.

Згідно вимог частини 2 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Приписи частини 2 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України свідчать про можливість об`єднання справ, поданих одним і тим самим позивачем до одного й того самого відповідача, а не про об`єднання позовних вимог, оскільки це фактично окремі спори з кількома позовними вимогами у кожному з них, які не пов`язані поданими доказами і мають різні предмети спору та різні підстави їх виникнення.

Отже, суд вважає, що позивачу необхідно звернутись до суду з окремими позовними заявами до кожного відповідача окремо, оскільки підстави виникнення позовних вимог, предмет спору та докази на обґрунтування позовних вимог у цій справі різні та порядок розгляду передбачений Кодексом адміністративного судочинства України теж різний.

До того ж, приписами частини 2 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що саме суду, а не позивачу, з урахуванням положень частини першої цієї статті, надано право за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ, в тому числі, за позовами одного й того самого позивача до різних відповідачів. Підставою для такого об`єднання в одне провадження декількох справ є виключно вимоги частини першої цієї статті.

Відповідно до вимог пункту 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги до відповідача-1 та відповідача-2 мають різні підстави їх виникнення, які не пов`язані між собою та обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Передбачене статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.

Суд зауважує, що повернення позовної заяви позивачу свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду у належному (встановленому законом) порядку.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052).

Відтак, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення позову.

Керуючись статтями 21, 169, 171, 172, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачу.

2. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Жук Р.В.