Справа № 420/27277/23
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ" (вул.Промислова,5, м.Вишневе, Бучанський район, Київська область, 08132) до Головного управління Держпраці в Одеській області (просп.Шевченка,2, м.Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування припису,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ" до Головного управління Держпраці в Одеській області за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним та скасувати повністю припис № 15-01-022/056-033 від 15.02.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний припис прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки висновки зроблені в акті перевірки №15-01-022/056 від 15.02.2022 р. на підставі якого складено зазначений припис є необґрунтованими та не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що порушення, які відображені в факту № 15-01-022/056-033 від 15.02.2022 гуртуються виключно на підставі надання/чи ненадання уповноваженою особою Товариства для дослідження відповідної документації та не містять жодних обставин, які можливо трактувати як припущення, або неналежне дослідження даної документації.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

За наказом Головного управління Держпраці в Одеській області від 25.01.2022р. №171, яким визначено відповідно до вимог Конвенції Міжнародної організації праці № 81, яка ратифікована Законом України від 08.09.2004 р. № 1985-IV, статті 35 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 р., статей 15, 19 Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996р., керуючись статтею 2, частиною першою четвертою та шостою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V, Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим Постановою КМУ від 11.02.2015р. № 96, Положенням про Головне управління Держпраці в Одеській області (нова редакція), яке затверджено наказом від 03.08.2018р. № 84, на підставі абзацу 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877- V та за розглядом звернення пана ОСОБА_1 , вхідний Головного управління Держпраці в Одеській області № 15-П-2157 від 29.11.2021, 3 урахуванням погодження Державної служби України з питань праці наданого листом вихідний № 8407/1/13-21 від 10.12.2021, Головним державним інспекторам відділу з питань трудових відносин та зайнятості населення Управління з питань праці Головного управління Держпраці в Одеській області Барському Віталію Олеговичу та ОСОБА_2 в термін з 02.02.2022 р. по 15.02.2022 р. (включно) здійснити позаплановий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі перевірки ОДЕСЬКА ФІЛІЯ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕКСПАНСІЯ", ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 34902541, місцезнаходження відокремленого підрозділу: Україна, 65005, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ СЕРЕДНЯ, будинок 83-А, з питань забезпечення застосування правових норм щодо використання парці, тривалості робочого часу, оплати праці та з інших подібних питань, що визначені у Переліку за додатком 4 до Акту, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 27 жовтня 2020 року №2161 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю Державною службою України з питань праці».

ТОВ «Експансія» було повідомлено про мету відвідування шляхом пред`явлення для ознайомлення службового посвідчення інспектора праці, направлення на проведення інспекційного відвідування від 26.01.2022 № 15/01-29-271, а також вручено копію вказаного направлення, що підтверджується підписом заступника суб`єкта господарювання, ОСОБА_3 від 02.02.2022 та пред`явлено копію погодження Державної служби України з питань праці.

Згідно наказу № 171 від 25.01.2022 та направлення на проведення перевірки №15/01-29-271 від 26.01.2022 було проведено контрольний захід ТОВ «Експансія» та встановлено, що Товариство займається роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями тютюновими виробами (основний).

За результатом перевірки складено акт від 15.02.2022, який було направлено позивачу цінним листом з описом вкладення за № 115, відповідно до вимог ЗУ №877-V.

Вказаним актом перевірки встановлено наступні порушення:

- в порушення вимог частини третьої статті 32 КЗпП України, про зміну істотних умов праці працівники не повідомлені не пізніше ніж за 2 місяці;

- в порушення вимог частини шостої статті 95 КЗпП України, статті 33 ЗУ 3 № 108 «Про оплату праці», індексація заробітної плати працівників суб`єкта господарювання не проводиться;

- в порушення вимог частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівників суб`єкта господарювання виплата всіх сум, що належать йому від підприємства не провадиться в день звільнення;

- в порушення вимог частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, керівник суб`єкта господарювання не виплачує середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у зв`язку з невиплатою з вини власника належних звільненому працівникові сум в день звільнення.

На підставі акту від 15.02.2022 за фактом виявлених порушень складено припис № 15-01-022/056-033 від 15.02.2022, який направлено позивачу цінним листом та отримано особисто.

1. Про зміну істотних умов праці працівники не повідомлені не пізніше ніж за два місяці, порушено ч.3 ст.32 КЗпП України.

2. В порушення вимог ч.6 ст.95 КЗпП України, ст. 33 ЗУ № 108 «Про оплату праці» індексація заробітної плати працівників суб`єкта господарювання не виплачується.

3. порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільнені працівників суб`єкта господарювання виплата всіх сум, що належить йому від підприємства не провадиться в день звільнення.

4. В порушення вимог ч.1 ст.117 КЗпП України, керівник суб`єкта господарювання не виплачує середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у зв`язку з невиплатою з вини власника належних звільненому працівникові сум в день звільнення.

Не погодившись із зазначеним приписом, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб; надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам державних вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладів; безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в навчальних закладах або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії; компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв`язку з направленням на роботу в іншу місцевість; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 1 статті 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» (далі по тексту - Постанова № 14) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 1, до якого включено, зокрема, Головне управління Держпраці в Одеській області. Відповідно до підпункту 1 пункту 3 Постанови № 14 установлено, що територіальні органи Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних 3 утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною службою з питань праці після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворені згідно з пунктом 2 цієї постанови, затвердження положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

При цьому, наказом від 07.12.2022 № 237 Державна служба України з питань праці погодила Південному міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці можливість забезпечення здійснення повноважень та функцій, визначених Положенням про Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженого наказом Держпраці від 23.09.2022 № 168 (далі - Положення № 168).

Згідно абз.2 п.1 Положення № 168, Південне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є територіальним органом Державної служби України з питань праці, повноваження якого поширюються на територію Одеської, Миколаївської та Херсонської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополь.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі - Положення № 96) державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами п.п.9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль, зокрема, за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені нормами Закону Україну «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 року.

Згідно із ст.3 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності; підконтрольності і підзвітності органу державного нагляду (контролю) відповідним органам державної влади; рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю); неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання; невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність суб`єкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону; відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну суб`єкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання; дотримання умов міжнародних договорів України; незалежності органів державного нагляду (контролю) від політичних партій та будь-яких інших об`єднань громадян; наявності одного органу державного нагляду (контролю) у складі центрального органу виконавчої влади; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності; недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів,зокрема, є: звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Відповідно до ч.6 ст.7 Закону України № 877 за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Під час проведення перевірки ТОВ «Експансія» на підставі аналізу документів наданих адміністрацією закладу інспектором праці було встановлено ряд порушень трудового законодавства.

Згідно ч.6 ст.7 Закону № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості:

дату складення акта;

тип заходу (плановий або позаплановий);

форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо);

предмет державного нагляду (контролю);

найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід;

найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Згідно ч.6 ст.7 Закону № 877-V Акт позапланового заходу складено в останній день перевірки.

Також звертаємо увагу суду, якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями, однак зауважень на акт не надходили до управління згідно вимог ЗУ № 877-V.

Відповідно до ч.7 ст.7 Закону України № 877 на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Згідно ч.8 ст.7 Закону № 877 припис обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Судом встановлено, що на адресу Головного управління надійшла скарга від ОСОБА_1 від 26.11.2021р. щодо ознак порушення законодавства про працю.

Здійснивши позаплановий захід на підставі заяви ОСОБА_1 контролюючим органом встановлено, порушення норм чинного законодавства зазначені в оскаржуваному приписі.

Зокрема, про зміну істотних умов праці працівники не повідомлені не пізніше ніж за два місяці, порушено ч.3 ст.32 КЗпП України.

ОСОБА_1 було прийнято на посаду касира торговельного залу з 12 лютого 2020 року, з окладом відповідно штатного розпису, згідно наказу Товариства № 70/к/тр від 11.02.2020 р., з яким було ознайомлено ОСОБА_1 - 11 лютого 2020 року, згідно відмітки у наказі. Слід зазначити, що у наказі Товариства про прийняття на роботу, № 70/к/тр від 11.02.2020 р., у графі умови праці зазначено: «основна, з 8-годинним робочим днем». Проте під час вивчення наданих адміністрацією табелів обліку робочого часу, встановлено, що ОСОБА_1 працював за змінним графіком, що також підтверджується ОСОБА_1 , що запровадженим графіком роботи колективним договором Товариства. У зв`язку з наявними розбіжностями під час видання наказу, де зазначені умови праці та фактично відпрацьованого часу, адміністрацією Товариства порушило вимоги частини 3 статті 32 Кодексу законів про працю України.

Одночасно, відповідно до заяви про прийняття ОСОБА_1 на посаду касира торговельного залу від 11.02.2020 р., є відмітка про ознайомлення з «умовами праці, колективним договором та правилами внутрішнього розпорядку», а також відмітка про ознайомлення ОСОБА_1 з підсумованим обліком робочого часу.

Зокрема, було надано посадову інструкцію касира торговельного залу, в якій наявна відмітка про ознайомлення ОСОБА_1 11 лютого 2020 року. Також, адміністрація Товариства надала копію заяви (від 28.09.2020 р.) про звільнення Особи з посади за власним бажанням з 09.10.2020 р. Відповідно до наказу Товариства № 410/к/тр від 12.10.2020 р. ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням з посади касира торговельного залу з 12.10.2020 р.

Суд акцентує увагу, що відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Проте працівників Товариства ознайомлено з Правил внутрішнього розпорядку, що є додатком № 2 до Колективного договору в яких зафіксовано всі істотні умови праці та зміни їх не відбувалось.

Таким чином, в ході перевірки виявлено, що у наказі Філії про прийняття на роботу, №70/к/тр від 11.02.2020р., у графі умови праці зазначено: «основна, з 8-годинним робочим днем». Проте під час вивчення наданих адміністрацією табелів обліку робочого часу, встановлено, що ОСОБА_1 працював за змінним графіком, що також підтверджується запровадженим графіком роботи колективним договором Філії. У зв`язку з наявними розбіжностями під час видання наказу, де зазначені умови праці та фактично відпрацьованого часу, було встановлено порушення адміністрацією Філії частини 3 статті 32 Кодексу законів про працю України;

Щодо встановленого порушення стосовно не виплати індексації заробітної плати суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Індексація заробітної плати працівників здійснюється на підставі і у відповідності до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 із змінами та доповненнями.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Індексація заробітної плати проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін у одному з місяців перевищить поріг індексації, який законодавчо встановлено в розмірі 103 відсотка.

Індексації підлягає заробітна плата у межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розміри якого щороку затверджуються Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет України.

Частина заробітної плати, яка перевищує розмір прожиткового мінімуму не індексується.

Актом перевірки встановлено, що з наданих документів бухгалтерського обліку на оплату праці працівника та кадрового забезпечення, наданих під час перевірки, встановлено, що ОСОБА_4 була прийнята на посаду продавця продовольчих товарів Філії 3 24.09.2021, з окладом згідно штатного розпису, відповідно до наказу від 23.09.202 № 372/к/тр. Зазначена посада наявна на Філії та з таким окладом, введена в дію з 01.01.2021. ОСОБА_5 був прийнятий на посаду комплектувальника товарів з 28.10.2021, з окладом згідно штатного розпису, відповідно до наказу від 27.10.2021 № 419/к/тр. Зазначена посада наявна на Філії та з таким окладом, введена в дію з 01.01.2021. Вказаним працівникам та іншим працівникам Філії не було виплачено та нараховано належні кошти індексації заробітної плати за перший місяць роботи на Філії, чим було порушено вимоги частини шостої статті 95 КЗпП України, стаття 33 ЗУ № 108 «Про оплату праці».

Позивачем не надано доказів нарахування індексації заробітної плати ОСОБА_4 в відповідності до норм чинного законодавства.

Також актом перевірки встановлено, що в порушення вимог частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівників суб`єкта господарювання виплата всіх сум, що належать йому від підприємства не провадиться в день звільнення; в порушення вимог частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, керівник суб`єкта господарювання не виплачує середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у зв`язку з невиплатою з вини власника належних звільненому працівникові сум в день звільнення.

Суд зазначає, що згідно частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом частини четвертої статті 97 Кодексу законів про працю України, статті 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами колективними договорами.

Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (частина перша статті 47 Кодексу законів про працю України).

Разом з цим, за приписами частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Актом перевірки встановлено, що в ході перевірки встановлено, наказом Філії № 410/к/тр від 12.10.2020 р. Особу було звільнено за власним бажанням з посади касира торговельного залу з 12.10.2020 р. Адміністрацією Філії було надано книгу обліку та руху трудових книжок та вкладишів до них, згідно якої ОСОБА_1 отримала трудову книжку 22 жовтня 2020 р. За наданими документами бухгалтерського обліку на оплату праці, було встановлено, що остаточний розрахунок з Особою при звільненні було проведено 20.11.2020, про що свідчить зведена відомість № ЕОФ-000592 від 20.11.2020, що є порушенням вимог частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України.

Крім того, у зв`язку з порушенням строків визначених у статті 116 Кодексу законів про працю України, адміністрація Філії не виплатила середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чим було порушено вимоги статті 117 Кодексу законів про працю України.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження своєчасного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 .

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушення прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненні дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПАНСІЯ" (вул.Промислова,5, м.Вишневе, Бучанський район, Київська область, 08132) до Головного управління Держпраці в Одеській області (просп.Шевченка,2, м.Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування припису - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.