Справа № 640/7357/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7357/19 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Кузьменка В.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 листопада 2018 року №, № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу, прощена позивачу за кредитним договором, є результатом приросту заборгованості у зв`язку із збільшенням курсу долара США, а відтак не є додатковим благом та не може бути включена до загального річного оподатковуваного доходу, що свідчить про безпідставність донарахування позивачу зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Крім того, суд підкреслив, що доказів наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця відповідачем не надано, а відтак вимоги щодо ведення книги обліку доходів і витрат на нього поширюватися не можуть.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві (далі - апелянт, ГУ ДПС у м. Києві) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом залишено поза увагою, що позивачем у 2016 році не було сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із суми прощеного ПАТ «Укрсоцбанк» боргу у розмірі 630 150,69 грн, а також необґрунтовано застосовано до спірних правовідносин приписи п. 8 підрозд. І розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, адже банком було здійснено прощення основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі курсової різниці.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції були правильно встановлені всі фактичні обставини справи та обґрунтовано застосовано до спірних правовідносин п. 8 підрозд. І розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а позиція Верховного Суду у справі №804/4182/17, на яку посилається апелянт, не є релевантною до справи №640/7357/19.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року продовжено строк розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 20 вересня 2006 року ОСОБА_1 уклала з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» договір кредиту № 10-29/2442, відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 49 326,00 доларів США (а.с. 42-47).

28 квітня 2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 підписано договір про внесення змін №12 до Договору кредиту №10-29/2442 від 20 вересня 2006 року, з додатком (далі - Договір про внесення змін №12; а.с. 62-68).

Із змісту п. 1 Договору про внесення змін №12 вбачається, що станом на дату укладання цього договору заборгованість за договором кредиту складає 36 605,37 доларів США за кредитом та 10,01 доларів США за процентами.

Підпунктом 2.1 Договору про внесення змін №12 сторони погодили змінити валюту кредиту та перевести суму кредиту 36 615,38 доларів США, а згідно п. 2.4 указаного Договору за встановленим на день укладення цього договору офіційним курсом Національного банку України гривневий еквівалент вказаної у п. 2.1 цього Договору заборгованості в іноземній валюті складає 923 260,25 грн.

Відповідно до пп. 2.1 Договору про внесення змін №13 від 29 квітня 2016 року до Договору кредиту №10-29/2442 від 20 вересня 2006 року (далі - Договір про внесення змін №13, а.с. 69-70) станом на дату укладання цього договору заборгованість за договором кредиту складає, зокрема, за кредитом в сумі 922 707,58 грн.

Із змісту пп. 3.1 Договору про внесення змін №13 вбачається, що сторони домовились, що погашення заборгованості за договором кредиту в сумі 230 677,54 грн здійснюється позичальником не пізніше 29 квітня 2016 року.

Підпунктом 3.2 указаного Договору про внесення змін №13 передбачено, що залишкова заборгованість позичальника перед кредитором за договором кредиту (а саме залишкова заборгованість за кредитом в сумі 692 032, 60 грн, підлягає анулюванню (прощенню). Датою анулювання (прощення) такої заборгованості вважається день виконання позичальником умов, зазначених в пункті 3.1 цього договору про внесення змін.

Крім того, цим пунктом визначено, що позичальник погоджується, що він повідомлений про анулювання (прощення) заборгованості на зазначених вище умовах у сумі згідно з п. 3.2 цього договору про внесення змін та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб із суми прощеної залишкової заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Листом від 31 січня 2018 року №11.1-186/79-76 ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив ГУ ДФС у м. Києві про те, що у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за 2 квартал 2016 року ПАТ Укрсоцбанк» відображено нарахований та виплачений дохід ОСОБА_1 з ознакою доходу « 126» (додаткове благо) у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості. Сума доходу у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості складає 692 032,60 грн, сума доходу, що не підлягає оподаткуванню - 689,00 грн, сума нарахованого та виплаченого доходу 691 343,60 грн (а.с. 98-99).

У зв`язку викладеним у жовтні 2018 року працівниками ГУ ДФС у м. Києві на підставі наказу від 01 жовтня 2018 року №14720 (а.с. 23), повідомлення від 02 жовтня 2018 року №57653/Н/26-15-42-02-27 (а.с. 22) та у відповідності до пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення позивачем:

- підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України - не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткування доходу;

- підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 з урахуванням вимог п.п. «д» п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України - не задекларовано річний оподаткований дохід за 2016 рік у сумі 630 150,69 грн та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 113 427,13 грн;

- підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України - не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік у сумі 9 452,26 грн.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 12 жовтня 2018 року №4167/26-15-42-02-30/ (а.с. 24-27), заперечення на висновки якого від 06 листопада 2018 року (а.с. 28-31) залишені без задоволення, про що позивача повідомлено листом відповідача від 15 листопада 2018 року №73316/Н/26-15-42-02-27 (а.с. 32-34).

На підставі викладених в акті перевірки висновків ГУ ДФС у м. Києві 20 листопада 2018 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 141 783,91 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 113 427,13 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 28 356,78 грн (а.с. 19);

- форми «Р» №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з військового збору на загальну суму 11 815,33 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 9 452,26 грн та штрафними (фінансовими) санкціями 2 363,07 грн (а.с. 20);

- форми «ПС» №, яким до позивача застосовано штраф за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн (а.с. 21).

Указані податкові повідомлення-рішення за результатами адміністративного оскарження (а.с. 35-39) були залишені без змін рішенням ДФС України від 19 лютого 2019 року №1204/Н/99-99-11-05-01-25 (а.с. 40-41).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваних індивідуальних актів, суд першої інстанції також встановив, що згідно квитанції від 27 липня 2017 року №107 позивачем було сплачено податок на доходи фізичних осіб в сумі 11 014,72 грн (а.с. 71) та згідно квитанції від 27 липня 2021 року №106 - військовий збір в сумі 917,89 грн (а.с. 72).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень, зокрема, ст. ст. 14, 44, 20, 61, 62, 75, 78, 79, 164, 165, 176, 177, пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України), суд першої інстанції прийшов до висновку, що сума прощеного боргу не підлягає включенню до оподатковуваного доходу фізичної особи, позаяк вона є результатом приросту заборгованості у зв`язку із збільшенням курсу долара США, а обов`язку у фізичної особи вести книгу обліку доходів і витрат немає.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. пп. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Приписи пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначають дохід з джерелом їх походження з України як будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь- яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу) (пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 802/598/16-а.

Так, відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України у редакції, чинній з 01 січня 2015 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

При цьому, згідно пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, який визначає, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються, зокрема, такі доходи - основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Системний аналіз наведених вище норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що обов`язок платника податків (боржника) щодо сплати податку з додаткового блага та щодо його відображення у річній податковій декларації на підставі пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164 ПК України виникає за сукупності таких умов: прощений борг повинен бути анульований кредитором до закінчення строку позовної давності; такий прощений борг має стосуватися виключно основного тіла кредиту без урахування суми процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені); кредитор зобов`язаний повідомити платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу; кредитор зобов`язаний суму анульованого (прощеного) боргу включити до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Разом з тим, судовою колегією враховується, що 07 травня 2015 року набув чинності Закон України від 9 квітня 2015 року №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі - Закон №321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 1 січня 2015 року.

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, установлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, є не віднесення до додаткового блага платника податку і не включення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суми, прощеної (анульованої) кредитором курсової різниці.

Курсова різниця обчислюється, серед іншого, як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Зазначені преференції застосовуються до всіх фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року, операції з прощення (анулювання) заборгованості за якими здійснювалися, починаючи з 1 січня 2015 року.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, валютою договору кредиту від 20 вересня 2006 року №10-29/2442, за яким позичальник ( ОСОБА_1 ) отримувала у плане користування грошові кошти, були долари США.

У подальшому ж, Договором про внесення змін №12 сторони прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування:

- змінити валюту Кредиту, та перевести суму Кредиту 36 615,38 доларів США;

- зміна валюти заборгованості за Договором кредиту здійснюється шляхом видачі кредиту в сумі 1 036 215,25 грн. При цьому, вищезазначена сума кредиту розрахована за прогнозним курсом, що буде діяти на банківському валютному ринку України (надалі за текстом - «МВРУ») станом на дату купівлі іноземної валюти на МВРУ, який складає 28 гривень 30 копійок за 1 долар США. Видача кредиту в гривні здійснюється шляхом списання Кредитором кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника, відкритого в ПАТ «Укрсоцбанк», код банку 300023 на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Укрсоцбанк», код банку 300023. На підставі заяви про купівлю іноземної валюти або банківських металів, наданої Позичальником, сума виданого кредиту зараховується на окремий аналітичний рахунок № НОМЕР_2 , з подальшим обміном її у валюту заборгованості і Договором кредиту на МВРУ в день надання Кредитору вищезазначеної заяви (або в інший термін, якщо такий визначений чинним законодавством України, або пізніше у разі об`єктивної неможливості виконати заяву Позичальника у вказаний термін з інших причин) та направляється на погашення наявної на дату укладення цього Договору про внесення змін заборгованості за Договором кредиту за Кредитом і нарахованими процентами (пп. 2.1 Договору про внесення змін №12).

Відповідно до пп. 2.4 Договору про внесення змін №12 за встановленим на день укладення цього Договору про внесення змін офіційним курсом Національного банку України гривневий еквівалент вказаної у п. 2.1. цього Договору про внесення змін заборгованості в іноземній валюті складає 923 260,25 грн. Таким чином, з урахуванням визначеної вище суми, гривневий еквівалент загальної заборгованості за Договором кредиту (включаючи також заборгованість за кредитом в гривні) складає 1 959 475,50 грн.

Згідно пп. 2.6 Договору про внесення змін №12 в результаті здійснення конвертації заборгованості за Договором кредиту (окрім нарахованих пені та штрафів) з дати проведення конвертації, зазначеної в п. 2.2. цього Договору про внесення змін: заборгованість за кредитом складає 1 036 215,25 грн (надалі за текстом - Кредит).

Сторони домовились, що сплата строкових (поточних) процентів за користування Кредитом в гривні здійснюється щомісячно, починаючи з « 28» квітня 2016 року, у валюті наданого Кредиту на рахунок № НОМЕР_1 в Центральному відділенні ПАТ «Укрсоцбанк» не пізніше 20 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі (пп. 2.12 Договору про внесення змін №12).

Відповідно до пп. 2.1 Договору про внесення змін №13 станом на дату укладення цього договору (29 квітня 2016 року) заборгованість за договором кредиту складає 922 707,58 грн (саме за кредитом).

Із змісту пп. 3.1 Договору про внесення змін №13 вбачається, що сторони домовились, що погашення заборгованості за договором кредиту в сумі 230 677,54 грн здійснюється позичальником не пізніше 29 квітня 2016 року.

Підпунктом 3.2 указаного Договору про внесення змін №13 передбачено, що залишкова заборгованість позичальника перед кредитором за договором кредиту (а саме залишкова заборгованість за кредитом в сумі 692 032, 60 грн, підлягає анулюванню (прощенню). Датою анулювання (прощення) такої заборгованості вважається день виконання позичальником умов, зазначених в пункті 3.1 цього договору про внесення змін.

Крім того, цим пунктом визначено, що позичальник погоджується, що він повідомлений про анулювання (прощення) заборгованості на зазначених вище умовах у сумі згідно з п. 3.2 цього договору про внесення змін та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб із суми прощеної залишкової заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Отже, борг за договором кредиту від 20 вересня 2016 року №10-29/2442 станом на 01 січня 2014 року погашений не був та мав змістом кредит в іноземній валюті. Конвертація валюти боргу з подальшим його анулюванням відбулась після 01 січня 2015 року, тобто розмір грошового зобов`язання в гривні при зміні валюти вирахуваний відповідно до валютного курсу в гривні станом на 28 квітня 2016 року (момент зміни валюти).

Основна сума боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню. Валюта зобов`язання за договором кредиту від 20 вересня 2006 року №10-29/2442 була змінена 28 квітня 2016 року за курсом Національного банку України 25,215094 гривень за 1 долар США. Основна сума боргу станом на 28 квітня 2016 року у розмірі 36 605,37 доларів США за курсом 25,215094 становила 923 007,85 грн. Сума такого боргу (36 605,37 доларів США), визначена за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року (7,99 грн з 1 долар США) становила 292 476,91 грн.

Таким чином, різниця курсу становить суму у розмірі 630 530,94 грн.

При цьому, після конвертації сума боргу була встановлена у гривні у розмірі 1 036 215,25 грн; ОСОБА_1 було сплачено 230 677,54 грн (а.с. 88).

Як було встановлено раніше, на виконання умов Договору про внесення змін №13 банком анульовано позивачеві суму заборгованості за кредитом у розмірі 692 032,60 грн, що не заперечується сторонами.

Про прощення вказаної суми кредитної заборгованості банківська установа повідомила податковий орган, вказавши в листі, що ця сума є доходом з ознакою « 126» (додаткове благо), який підлягає оподаткуванню.

У зв`язку з цим, контролюючий орган зазначає, що прощена сума кредитної заборгованості є додатковим благом позивача, а тому з неї має бути сплачений податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Проте, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про необґрунтованість доводів відповідача, що сума прощеної кредитної заборгованості у розмірі 692 032,60 грн є оподатковуваним доходом позивача.

Так, як було неодноразово зазначено вище, кредит позивача не був погашений станом на 01 січня 2014 року, операція з прощення (анулювання кредиту) здійснена після 01 січня 2015 року, отже спірні правовідносини підпадають під дію пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Таким чином, різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню (25,215094 грн за 1 долар США), та сумою такого боргу (36 605,37 доларів США), визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року (7,99 грн за 1 долар США) не є доходом позивача.

До того ж, як свідчать матеріали справи, з різниці між сумою прощеного боргу (692 032,60 грн) та сумою курсової різниці (630 530,94 грн), яка склала 61 501,66 грн (за твердженням позивача 61 881,91 грн, оскільки ним станом на 28 квітня 2016 року курс валют обчислювався виходячи з 25,22 гривень за 1 долар США, а не з 25,215094 гривень), ОСОБА_1 у липні 2017 року сплачено 11 014,72 грн податку на доходи фізичних осіб (а.с. 71) та 917,89 грн військового збору (а.с. 72).

Колегія суддів зауважує, що положення пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України є спеціальними по відношенню до вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Їх застосування виключає наявність податкового правопорушення, передбаченого абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а відтак зумовлює безпідставність висновків податкового органу про збільшення загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування іншими податками.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 жовтня 2023 року у справі №520/13636/2020 у подібних правовідносинах, а тому саме вона підлягає застосуванню при вирішенні цього спору як така, що прийнята пізніше від постанови від 20 червня 2018 року у справі №804/4182/17, на яку посилається апелянт.

За таких обставин колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про відсутність у контролюючого органу правових підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення від 20 листопада 2018 року №, що має своїм наслідком скасування такого індивідуального акта.

Крім того, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Отже, розмір військового збору обраховується виходячи з розміру доходу, що отриманий фізичною особою та який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Зважаючи на викладене та з огляду на те, що матеріалами справи не підтверджується необхідність включення до складу загального річного оподатковуваного доходу ОСОБА_1 за 2016 рік суми у розмірі 691 343,60 грн, то визначення ГУ ДФС у м. Києві з нього належної до сплати суми військового збору у розмірі 11 815,33 грн є протиправним, а відтак податкове повідомлення-рішення від 20 листопада 2018 року № також підлягає скасуванню.

Стосовно порушення щодо ненадання позивачем до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткування доходу, то суд першої інстанції правильно підкреслив, що відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України обов`язок щодо ведення книги обліку доходів і витрат встановлений цим Кодексом лише для фізичних осіб - підприємців.

Разом з тим, у ході перевірки відповідачем встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року перебувала на податковому обліку в органі ДФС як фізична особа, а не особа зі статусом підприємця.

За таких обставин висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, пп. «а» п. 176.1 ст. 176 ПК України у зв`язку із неподанням ним до перевірки книги обліку доходів і витрат не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України, що свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20 листопада 2018 року №.

При цьому будь-яких аргументів на спростування указаних висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не зазначено.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Із змісту Постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» випливає, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Згідно додатку 2 до вказаної Постанови Головне управління ДФС у м. Києві реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві. При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Головного управління ДПС у м. Києві здійснено 30 липня 2019 року.

У свою чергу, зі змісту Постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року №893 випливає, що Головне управління ДПС у м. Києві () прийнято рішення ліквідувати.

Згідно абзаців 3-4 пункту 2 указаної Постанови встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій. Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом ДПС України від 30 вересня 2020 року №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Головне управління ДПС у м. Києві, яке згідно п. 1 затвердженого наказом ДПС України від 12 листопада 2020 року №643 положення є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у м. Києві ().

При цьому, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис про створення Головного управління ДПС у м. Києві як відокремленого підрозділу ДПС України здійснено 30 вересня 2020 року.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне допустити заміну ГУ ДФС у м. Києві його правонаступником - ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Керуючись ст. ст. 52, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Допустити заміну Головного управління ДФС у м. Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді В.В. Кузьменко

Є.В. Чаку