Справа № 240/30555/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 листопада 2023 року м. Житомир справа № 240/30555/23

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Окис Т.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 25 липня 2022 року по 12 серпня 2022 року, з 14 вересня 2022 року по 19 вересня 2022 року, з 07 грудня 2022 року по 10 грудня 2022 року та у відпустці за станом здоров`я відповідно до довідок військово-лікарської комісії за період з 12 серпня 2022 року по 10 вересня 2022 року, з 13 вересня 2022 року по 18 жовтня 2022 року, з 24 жовтня 2022 року, з 28 листопада 2022 року по 07 грудня 2022 року, з 09 грудня 2022 року по 07 січня 2023 року, з 12 січня 2023 року по 10 лютого 2023 року і зобов`язання вчинити відповідні дії.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року позов залишено без руху, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду, позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду. Указує, що 09 травня 2023 року між ним та адвокатом Рябчуком І.В. було укладено договір про надання правової допомоги, реалізуючи який адвокат здійснював досудове врегулювання спору та вів все листування з Військовою частиною НОМЕР_1 . Про прийняття наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 18 червня 2023 року №1247, яким повідомлено, що йому будуть проведені перерахунки виплат додаткової винагороди та будуть здійснені відповідні виплати, він дізнався під час передачі адвокатом оригіналів документів, у зв`язку з укладенням 28 серпня 2023 року угоди про розірвання договору про надання професійної правничої допомоги від 09 травня 2023 року. Після цього, він звернувся до Житомирського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги та відповідно до Доручення №862 від 05 вересня 2023 року йому було призначено адвоката для складання документів процесуального характеру. Уважає, що строк сплив 30 вересня 2023 року, коли фактично його документи перебували на опрацюванні у Центрі з надання безоплатної правової допомоги, а тому пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали позовної заяви та доводи клопотання про поновлення строку звернення до суду, оцінивши докази в їх сукупності, суд зауважує на таке.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з цим, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України (у редакції чинній, з 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

При цьому пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Так, до 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У силу імперативних положень пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України відповідний строк не сплив, а був автоматично продовжений до завершення карантину, тобто до 30 червня 2023 року. Отже, визначений приписами статті 233 КЗпП України строк на звернення до суду з цим позовом сплинув 30 вересня 2023 року, а з позовом позивач звернувся 25 жовтня 2023 року, тобто з пропуском і так продовженого законодавцем строку звернення до суду.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо першочергового укладення договору про надання правової допомоги з адвокатом та наступного його розірвання, суд уважає їх не поважною обставиною пропуску строку звернення до суду, оскільки заміна адвоката, не є безумовно поважною підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки право заявника змінити представника не свідчить про наявність особливих і непереборних обставин, які є поважними причинами для поновлення пропущеного строку. Крім того, жодного аргумента, що пояснює зволікання адвоката Рябчука І.В., з яким було розірвано договір, з поданням позовної заяви, а також факт її неподання таким адвокатом, під час надання такої правової допомоги, позивачем не наведено.

Посилання позивача на те, що безоплатну правову допомогу йому було надано тільки з 05 вересня 2023 року та строк сплинув під час опрацювання документів Центром, суд до уваги не приймає, оскільки до 30 вересня 2023 року було достатньо часу для складання та подання позовної заяви з дотриманням процесуального строку.

Указані обставини свідчать про незаінтересованість у справі, перш за все, позивача, оскільки особа, для якої є вкрай важливим вирішення питання захисту свого права, мала б ретельніше контролювати дії свого представника, або ж звертатися до суду самостійно.

Отже, наведені обставини не можна вважати поважними та такими, що перешкоджали своєчасному зверненню до суду за захистом свого порушеного права.

Отже, непереборні обставини, у зв`язку з якими позивач пропустив строк звернення до суду, відсутні.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час спливу строків звернення до суду.

Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо об`єктивно йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив через можливі власні недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до свого права на звернення до суду.

Зазначена позиція суду також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Така позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 826/26174/15, від 21 грудня 2019 року у справі №826/12776/15 та від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20.

Таким чином суд зазначає, що доводи, викладені позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, є безпідставними, а тому позивачем було пропущено тримісячний строк звернення до суду, при цьому належних доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, а підстави, наведені ним у клопотанні про поновлення цього строку, не є поважними, тому позовну заяву слід повернути.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду та у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис