Справа № 712/4335/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/4335/23 Суддя (судді) першої інстанції: Стеценко О.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття адміністративного провадження,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД №401500 за ч. 4 ст. 126 КУпАП від 25.04.2023 та закрити справу про адміністративне правопорушення; стягнути з відповідача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у сумі 12 500 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вказує, що за відсутності свідків, саме відеофіксація ходу розгляду справи у відношенні ОСОБА_1 є беззаперечним доказом, який свідчить про відсутність встановленого факту керування позивачем автомобілем Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 25.04.2023 року. Також апелянт вказує, що інспектор СРНП ВП № 2 ЧРУП в ГУНП в Черкаській області Вертипорох А.М. не уповноваженою особою на перевірку документів під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану за наказом коменданта. Крім іншого, в оскаржуваній постанові не вказано місця проживання позивача, останньому не було роз`яснено його права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття адміністративного провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.04.2023 інспектором СРПН ВП № 2 ЧРУП в ГУНП в Черкаській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 401500 від 25.04.2023 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 20400 грн. У постанові зазначено, що 25.04.2023 о 16 год. 35 хв. на 198 км автодороги Київ - Знам`янка ОСОБА_1 керував автомобілем Chevrolet Aveo д.н.з НОМЕР_1 та при цьому був позбавлений права керування транспортними засобами, чим порушив п.п. 2.1 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у постанові від 06.03.2023 у справі № 703/596/23 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постанова набрала законної сили 17.03.2023.

Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що порушення позивачем Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами. Позивач заперечив, що вчиняв правопорушення, однак відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень у спірних відносинах, надав докази правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення серії серії БАД №401500 від 25.04.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, не підлягає скасуванню і її слід залишити без змін.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Крім того, у зв`язку з введенням з 24.02.2022 Указом Президента України «Про ведення воєнного стану» №64/2022 воєнного стану на території України право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції (п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою КМ України від 29.12.2021 №1456).

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про правомірність дій інспектора поліції при перевірці у позивача зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів, зокрема, посвідчення водія.

За змістом п. 2.1 «а» ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до норм ч. ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Слід звернути увагу на те, що за приписами ч. 4 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що постановою серії БАД № 401500 від 25.04.2023, що винесена інспектором СРПН ВП № 2 ЧРУП в ГУНП в Черкаській області, до ОСОБА_1 за порушення п.2.1. «а» ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

За змістом постанови, ОСОБА_1 25.04.2023 року о 16 год 35 хв на 198 км автодороги Київ-Знам`янка керував автомобілем Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому був позбавлений права керування, чим порушив п.2.1. «а» ПДР.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у постанові від 06.03.2023 у справі № 703/596/23 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Постанова набрала законної сили 17.03.2023.

За ч. 2 ст. 317-1 КУпАП, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. В силу положень статті 298 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

При цьому, колегія суддів наголошує, що про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлення права керування транспортним засобом на строк 1 рік позивачу було відомо, оскільки змістом постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 703/596/23 підтверджується, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати.

Відтак, апеляційний суд наголошує, що на час винесення оскаржуваної постанови позивач був позбавлений права керування транспортними засобами, про що був обізнаним та усвідомлював, здійснюючи дії щодо керування автомобілем після ухвалення відповідного судового рішення щодо позбавлення його права керування транспортними засобами. Проте, за відсутності у нього такого права, здійснював керування автомобілем, свідомо порушуючи законодавство України та судове рішення.

Отже, позивач був зобов`язаний усвідомлювати свою відповідальність та умисне порушення закону, керуючи автомобілем після позбавлення його такого права відповідно до судового рішення.

В апеляційній скарзі позивач зазначав, зокрема, що саме відеофіксація ходу розгляду справи у відношенні ОСОБА_1 є беззаперечним доказом, який свідчить про відсутність встановленого факту керування позивачем автомобілем Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 25.04.2023 року, а також те, що позивачу не було роз`яснено його права.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, згідно з наявною в матеріалах справи копією пояснень ОСОБА_1 , останні містять підпис позивача про те, що перед початком відбору пояснення йому роз`яснено положення ст. 63 Конституції України (а.с. 68), а безпосреденьо оскаржувана постанова містить підпис позивача про те, що йому роз`яснено його права за статетю 268 КУпАП та строк оскарження за статетю 289 КУпАП, що спростовує відповідні доводи апелянта.

До того ж, в даному випадку, позивач скористався правом подання адміністративного позову, що забезпечило його можливість довести ті обставини, на яких грунтуються його вимоги.

Крім іншого, згідно зі змістом наданих позивачем пояснень, ОСОБА_1 сам вказав, що «рухаючись на авто Chevrolet Aveo, мене зупинила поліція на блокпості в с. Костянтинівка…». Таким чином, колегія суддів наголошує, що позивач сам підтвердив, що він рухався на авто Chevrolet Aveo, що вже є доказом встановленого відповідачем порушення, оскільки позивач позбавлений права керування транспортними засобами на строк один рік. Отже, як правильно зауважив суд першої інстанції, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 є доведеним.

Доводи апелянта щодо незазначення в оскаржуваній постанові адреси позивача не спростовують правомірності останньої та факту порушення позивачем ПДР України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при складанні оскаржуваної постанови поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а отже, правові підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Під час розгляду даного спору, відповідач навів достатньо доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при цьому, процедурних порушень, що мали б вплив на вирішення даного спору, колегією суддів не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваною постановою є законним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність оскаржуваної постанови та скоєння позивачем адміністративного правопорушення, визначеного ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2023 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття адміністративного провадження.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна