Справа № 160/18090/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -
21 липня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2341-56У від 12.02.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Позов мотивовано тим, що вимога про сплату боргу (недоїмки), на переконання позивача, прийнята всупереч норм чинного законодавства та поза межами повноважень відповідача, оскільки позивач не веде підприємницьку діяльність, а проходить військову службу за контрактом з 30.08.2018 року. Відповідно до п. 9-2 розділу VІІІ Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування» фізичних осіб-підприємців, призваних в порядку мобілізації на особливий період, звільнено від сплати єдиного внеску на весь строк служби. Позивач вважає, що вказана норма поширюється і на неї. Вище викладені доводи свідчать про те, що вимога є не законною та підлягає скасуванню.
14.09.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ДПС у Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) є законними, мотивуючи свої доводи наступним. Згідно даних інформаційної системи податкового органу, ОСОБА_2 перебуває на податковому обліку в Криворізькій південній ДПІ (Центрально-міський район) ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 15.03.2007 року як фізична особа-підприємець, та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 є платником єдиного внеску та перебуває на загальній системі оподаткування. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску. В ІКП 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» ФОП ОСОБА_1 станом на 11.09.2023 року обліковується борг в сумі 37 788,74 грн, у зв`язку з чим, ГУ ДПС у Дніпропетровській області в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2431-56/482 від 12.02.2021 та направлено на адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Вказане поштове відправлення не було отримано позивачем та повернулось за закінченням терміну зберігання. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що сформував оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) правомірно та обґрунтовано.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 КАС України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Слід зазначити, що у зв`язку із укладенням шлюбу в 2011 року ОСОБА_3 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 », та у зв`язку з укладенням шлюбу в березні 2022 року, змінила прізвище « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвами про шлюб, які долучені до позовної заяви.
Відповідно до інтегрованої картки платника податків, загальна сума заборгованості ФОП ОСОБА_3 з єдиного внеску станом на 11.09.2023 року за даними ІКП 71040000 «Для фізичних осіб підприємців, у т. ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» за період з 2017 року по листопад 2020 рахується борг у сумі 37 788,74 грн.
У зв`язку із наявністю заборгованості у позивача зі сплати єдиного внеску щодо позивача ОСОБА_3 сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2341-56/482 від 12.02.2021 року.
Також, судом було встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах: з 2017 року по листопад 2020 року з Військовою частиною НОМЕР_2 , Військовою частиною НОМЕР_3 , Військовою частиною НОМЕР_4 , що підтверджується відомостями довідки форми ОК-5.
Вважаючи дії відповідача щодо нарахування боргу та прийняття вимог про сплату боргу протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
При цьому, пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства;
- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску
В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебувала у трудових відносинах у період з 2017 року по листопад 2020 року з Військовою частиною НОМЕР_2 , Військовою частиною НОМЕР_3 , Військовою частиною НОМЕР_4 , що підтверджується відомостями довідки форми ОК-5.
Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19) сформовано правовий висновок, згідно з яким, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що нарахування контролюючим органом позивачу, як фізичній особі-підприємцю (який господарську діяльність не здійснює і доходи не отримує), та, який одночасно перебуває у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем).
Таким чином, донарахування позивачу суми єдиного внеску, порушує мету забезпечення захисту прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) та спричиняє подвійну його сплату.
При цьому, суд вважає недоречними посилання позивача на пункт 9-2 розділу VІІІ Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування», за наступних підстав.
Згідно пункту 9-2 розділу VІІІ Закону №2464 під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.
Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до податкового органу фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що платники єдиного внеску, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації звільняються від сплати єдиного внеску, за умови вчинення дій, визначених абзацом 2 пункту 9-2 розділу VІІІ Закону №2464.
З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що позивач перебуває на військовій службі за контрактом.
Згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов на військову службу за мобілізацією та проходження військової служби за контрактом відрізняються за порядком вступу на військову служба та за правовим статусом. Так, призов на військову службу за умов мобілізації визначає указ президента про мобілізацію; за умов вступу на контрактну службу це добровільна згода військовослужбовця, військовозобов`язаного чи призовника проходити службу у ЗСУ.
Отже, вказана норма на позивача не поширюється, зважаючи на те, що вона проходить військову службу за контрактом, в той час як пункт 9-2 розділу VІІІ Закону №2464 передбачає умови для звільнення від сплати єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації.
Враховуючи викладене та зважаючи на те, що нарахування контролюючим органом позивачу, як фізичній особі-підприємцю, яка одночасно перебуває у трудових відносинах, спричиняє подвійну сплату єдиного внеску, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 139, 241, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № Ф-2341-56У від 12.02.2021 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна