Справа № 759/15220/23
Суддя: Ул`яновська О. В.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15220/23

пр. № 2-а/759/155/23

13 листопада 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у серпні 2023 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №428406 від 17.04.2023 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, скасувати вказану постанову та закрити провадження у адміністративній справі, стягнути з відповідача на користь позивача із бюджетних асигнувань судовий збір по справі у розмірі 1073 грн 60 коп.

В обґрунтування позову зазначає, що 17.04.2023 відносно позивача складено адміністративний протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а також 03.08.2023 позивачу стало відомо про те, що 17.04.2023 відносно нього винесена постанова БАД №428406 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, де зазначено, що ОСОБА_1 керував ТЗ «Мазда» по пр. Перемоги, 81 у м. Києві, як особа, що немає відповідних документів на право керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, проте позивач вважає таку постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він про неї дізнався лише 03.08.2023 при накладенні арешту на кошти боржника по ВП №72218873 від 03.08.2023, також відповідачем було зазначено, що 25.04.2023 на адресу позивача вказана постанова направлена рекомендованим повідомленням, проте ані постанову БАД №428406 від 17.04.2023, ані постанову про відкриття виконавчого провадження позивач не отримував, з причин того, що відповідачем, а також виконавцем невірно зазначена його адреса проживання: АДРЕСА_1 , замість вірної: АДРЕСА_2 на підставі чого відсутні докази отримання позивачем зазначених постанов. У зв`язку із зазначеними порушеннями, позивач був позбавлений права на оскарження даної постанови в УПП у м. Києві протягом 10-ти днів, крім цього працівниками поліції при перевірці документів, які дозволяють позивачу право керування транспортним засобами неналежно виконали свої службові обов`язки, не встановили факт та відповідність і правомірність дій позивача, внаслідок чого винесли рішення, яким обмежили останнього у його конституційних правах, праві вільно розпоряджатися своїм майном, права на захист, а тому вказана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. також позивачем зазначено, що 17.04.2023 він має право керувати транспортними засобами категорії В і С., про що свідчить посвідчення водія.

09.10.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначив, що не погоджується із твердженнями позивача, які він виклав у позовній заяві, посилаючись на те, що відповідно до постанови від 17.04.2023 о 08 год. 20 хв. позивач керував ТЗ «Mazda 626» н.з. ESI НОМЕР_1 по пр. Перемоги, 81 у м. Києві не маючи відповідної категорії для керування вказаним ТЗ, тобто не маючи права керуванням ТЗ, чим порушив вимоги п. 2.1 а ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, а отже відсутність у посвідчення водія відповідної категорії у водія виключає його право на керування транспортним засобом, з чого слідує, що посвідчення водія може бути предметом перевірки при встановлені права особи на керування ТЗ. Вказані обставини були встановлені екіпажем у складі Рубін 801, які здійснювали патрулювання міста Києва та по пр. Перемоги, 81 та виявили ТЗ позивача, котрий здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, у подальшому в ході спілкування інспектора з позивачем у якого у той момент виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та перевірки реєстраційних документів, позивачем надано інспектору посвідчення водія в додатку «ДІЯ», та при перевірці документів інспектором повідомлено позивача, що він не має права керувати ТЗ на що позивач відповів, що у нього є категорія «С», тому інспектором було перевірено посвідчення водія за допомогою службової бази ІПІН «Армор» серії НОМЕР_2 та встановлено, що у позивача категорія «С» з 08.06.2021, внаслідок чого на момент вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП позивач посвідчення водія виготовленого на пластиковому бланку встановленого зразка не пред`явив, а тому враховуючи викладене, позивач здійснив адміністративне правопорушення, яке має склад ч. 2 ст. 126 КУпАП.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с.14-15).

Ухвалою судді від 15.08.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 17-19).

Ухвалою судді від 12.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с. 54, 55).

Ухвалою судді від 25.09.2023 відмовлено позивачу у заяві про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.62-63).

Відповідно до ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 -5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що 17.04.2023 о 08 год. 20 хв. ОСОБА_1 керуючи ТЗ «Mazda 626» н.з. ESI НОМЕР_1 по пр. Перемоги, 81 у м. Києві не маючи відповідної категорії для керування вказаним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1. а ПДР України.

17.04.2023 відносно ОСОБА_1 складено постанову про адміністративне правопорушення серії БАД №428406 винесену командиром взводу №2 роти №5 батальйону №1 полку №1 УПП у м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Вовком С.О. про притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення штрафу у розмірі 3400 грн 00 коп., за порушення п. 2.1. а ПДР України (а.с. 10).

Згідно посвідчення водія № НОМЕР_3 зі застосунку «ДІЯ» у ОСОБА_1 наявна категорія «С» (а.с. 46).

Згідно посвідчення водія серія НОМЕР_4 виданого УДАІ ГУ МВС України у м. Києві у ОСОБА_1 наявні наступні категорії: з 02.02.2013 категорія - В, з 08.06.2011 категорія - С (а.с. 43, 44).

03.08.2023 старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 в рамках ВП №72218873 про стягнення штрафу у розмірі 6800 грн 00 коп., стягувач УПП у м. Києві (а.с. 7).

Окрім цього, 04.10.2023 т.в.о. заступника начальника - начальника ВМАЗ в НП України ДПП у м. Києві здійснено запит до ГСЦ МВС щодо надання інформації щодо отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія із зазначенням категорії, дати видачі і дати закінчення строку дії.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху (далі-ПДР), що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.10 ПДР, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Відповідно до п. 3 розділу «Загальні положення» Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 (із змінами), транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії.

Відповідно до 2.13. Право на керування транспортними засобами особам може бути надано:

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів.

Відповідно до п. 2.1. ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Викладене свідчить, що особі забороняється керувати транспортним засобом за відсутності в останньої посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, у тому числі й у випадку невідповідності такого посвідчення вимогам чинного законодавства.

Із зазначених обставин випливає, що 17.04.2023 позивач керував транспортним засобом «Mazda 626» н.з. НОМЕР_5 класу великий сімейний автомобіль, право керування яким дозволяється із категорією посвідчення водія - В.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно ч. III п. 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 зазначеного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно до вимог п. 7 розділу VІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції, затвердженою Наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з наданням відзиву представником відповідача надано відеозапис з бодікамери поліцейського.

В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Отже, проведення відеозапису, здійсненого нагрудними відеокамерами з метою фіксації правопорушення, відповідає вищенаведеним вимогам чинного законодавства, а отриманий відеозапис слід вважати належним і допустимим доказом, який підтверджує не тільки факт вчинення адміністративного правопорушення, але і правомірність винесення відповідної постанови.

Досліджуючи огляд відеозапису наданого до суду, щодо події, яка мала місце 17.04.2023 за участю позивача, вбачається, що ОСОБА_1 пред`явив посвідчення водія за допомогою застосунку «ДІЯ» серії НОМЕР_3 із категорією «С», при цьому факту пред`явлення посвідчення водія виготовленого на пластиковому бланку де вказані дві категорії «В» та «С» ним пред`явлено не було.

Крім того, під час спілкування інспектора з позивачем в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, на підставі чого було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи позивача проте, що у нього є право керування транспортними засобами категорій «В» та «С», підтверджується копією пластикового посвідчення водія, яке долучено до матеріалів справи, проте на момент події, яка трапилася 17.04.2023 вказана обставина не була досліджена інспектором, оскільки позивачем було пред`явлено посвідчення водія у застосунку «ДІЯ», де відображається лише категорія водія - «С», а тому п. 2.1. а ПДР України застосовано правомірно.

Позивач також звертає увагу на те, що йому нічого не було відомо про постанову від 17.04.2023, оскільки в постанові зазначено не вірну адресу його проживання, проте як вбачається із наданої копії постанови, позивач відмовився від підпису, що свідчить про обізнаність позивача про вчинене ним правопорушення. Проте зазначена обставина щодо невірної адреси береться до уваги в рамках поновлення строку для подання вказаного позову до суду.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Стаття 72 КАС України (в чинній редакції) передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України (в чинній редакції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені обставини та надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з огляду на вчинення правопорушення, тому дії інспектора є правомірними.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат

згідно нормами п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи позивач є військовслужбовцем, внаслідок чого у відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати в рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про національну поліцію», ст.ст. 7, 12, 126, 247, 251, 258, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 19, 20, 46, 48, 70-72, 77, 90, 139 КАС України,-

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.В. Ул`яновська