Справа № 200/5518/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2023 року Справа№200/5518/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15)

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 83 від 05.09.2023 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області по заяві ОСОБА_1 від 28.08.2023 року про призначення пенсії за віком;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою №202 періодів з 01.09.1998 року по 29.07.2000 року, з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 23.02.2022 рік, та з 24.02.2023 року по 28.08.2023 рік із розрахунку один місяць служби за три місяці;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою №202 періоди з 01.09.1998 року по 29.07.2000 року, з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 23.02.2022 рік, та з 24.02.2023 року по 28.08.2023 рік із розрахунку один місяць служби за три місяці, та призначити ОСОБА_1 з 28.08.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

31 жовтня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

01 листопада 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 15 м. Івано-Франківськ, 76018, організаційно-правова форма орган державної влади.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області було розглянуто його заяву та прийняло рішення № 83 від 05.09.2023 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за Законом № 1058.

Згідно Рішення про відмову та форми РС-право до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 зараховано лише 5 років 1 місяць, а саме період з 05.05.2003 року по 20.05.2003 року, 22.05.2003 року по 04.06.2008 року (С.14, пост. 202, підземні, сп.1.р.1, п-р1, п. а-в).

З Форми РС-право позивач встановив, що відповідачем не зараховано до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою 202 періоди роботи: з 01.09.1998 року по 29.07.2000 року - військова служба на воєнній кафедрі Національної гірничої академії України, з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік робота учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті Новодонецькій Державної холдінгової компанії Добропіллявугілля, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року праця в Дочірньому підприємстві Державної холдингової компанії Добропіллявугілля, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік - праця в ТОВ Донуглепоставка, з 22.01.2020 року по теперішній час робота в ПАТ «КОРУМ ШАХТСПЕЦБУД».

Позивач з викладеним не погодився, оскільки він навчався в Національній гірничій академії України (нині - Національний технічний університет «Дніпровська політехніка») на кафедрі військової підготовки у період з 01.09.1998 року по 29.07.2000 року, що підтверджується довідкою кафедри військової підготовки НТУ «Дніпровська політехніка» Міністерства оборони України від 21.08.2023 року № 13/7/44/296, навчання на кафедрі військової підготовки у вищому навчальному закладі є видом військової служби, отже позивач перебував на військовій службі у період з 01.09.1998 року по 29.07.2000 рік.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проте, у період військової служби позивача Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначав право на зарахування військової служби до стажу роботи за спеціальністю, однак жодним нормативно-правовим актом такий порядок не визначався, тому позивач вважає, що застосовуючи аналогію закону (ст. 38 Закону Про професійну (професійно-технічну) освіту), підлягає зарахуванню до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 військова служба з 01.09.1998 року по 09.07.2000 року, оскільки після її закінчення не пізніше 3 місяців позивач був прийнятий на роботу в ДВАТ Шахта Новодонецька (04.08.2000 року) на посаду учень гірника підземного з повним робочим днем в шахті (запис №1 в трудовій книжці).

Поряд з цим позивач вважає, що періоди роботи з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по теперешній час підлягають зарахуванню до його пільгового стажу як за Списком №1 так і Постановою №202, оскільки згідно записів трудової книжки позивач виконував роботи передбачені Списком №1 та Постановою №202 протягом повного робочого дня під землею.

Також позивач вказує на те, що працюючи в ПАТ «КОРУМ ШАХТСПЕЦБУД», він був призваний на військову службу та з 06 січня 2022 року був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується Витягом із Наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 06.01.2022 року №2, на момент звернення за призначенням пенсії про військову службу.

У зв`язку з тим, що на момент призову на військову службу позивач працював на посаді, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, то весь період військової служби з 06.01.2022 року по дату звернення із заявою про призначення пенсії 28.08.2022 року має бути зарахований до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою №202.

Також позивач зазначив, що загальновідомим є факт введення воєнного стану та проведення бойових дій на території України з 24 лютого 2022 року, тому період військової служби з 24.02.2022 року по 28.08.2023 року має бути зарахований до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою 202, як один місяць служби за три місяці.

Отже, за розрахунком позивача його пільговий стаж на підземних роботах за Списком №1 складає 22 роки 6 міс. 18 днів та у кратному відношенні з 24.02.2022 року по 28.08.2023 р - 4 роки 7 міс. 3 дні, тобто загалом більше 25 років пільгового стажу за Списком №1 та Постановою №202, що дає підстави для призначення пенсії за ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення, або за ч. 3 ст. 114 Закону 1058.

Крім того, позивач вказує на те, що 23 січня 2020 року Велика палата Конституційного Суду України ухвалила Рішення у справі № 1-5/2018(746/15) № 1-р/2020 за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII (далі Закон № 213), яким визнала такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII; статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII, визнала неконституційними, та такими що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, з огляду на що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788 XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Позивач ураховуючи визнаний (неоспорюваний) відповідачем пільговий стаж на підземних роботах за Списком №1 із шкідливими і особливо важкими умовами праці вважає, що відповідач був зобов`язаний призначити пенсію із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 Закону № 1788, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам (60 років 27 = 33 роки).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Зокрема таким сприятливим підходом позивач вважає застосування норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме пункту а) ч. 1 ст. 13 цього Закону, у редакції, яку належить застосовувати згідно Рішення Конституційного суду № 1- р/2020.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що 16.10.2023 року подав до відповідача через Портал електронних послуг ПФУ Довідку № 3003 від 13.10.2023 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (номер звернення ВЕБ-09001-Ф-С-23-245433 від 16.10.2023 року). До цього 10.10.2023 року позивач додатково подав довідку про підтвердження пільгового стажу № 1/2234, видану ДТЕК Добропіллявугілля та наказ про атестацію робочих місць за умовами праці. На сьогоднішній день додаткові документи, що були подані позивачем не розглянуті відповідачем.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує обґрунтовуючи це тим, що згідно з наданими документами, страховий стаж позивача становить 26 років 7 місяців 27 днів, з врахуванням кратності (для визначення права 31 рік 7 місяців 8 днів), в тому числі пільговий - 5 років 1 місяць.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону 1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професійна таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах або за вислугу років; установленої для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У пільговій довідці (форма якої затверджена постановою КМУ від 05.07.2006 р. за №920) має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків 5 або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Крім того, обов`язковість подання такої довідки під час звернення за пенсією за віком передбачена пп.2 п.2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, а тому, уточнююча довідка є доповненням до трудової книжки.

Відповідач вказує на те, що з урахуванням наведеного нормативно-правового регулювання та документів доданих при призначенні пенсії, вбачається, що трудова книжка підтверджує стаж роботи, але підтвердити пільговий характер роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала і яка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи, а в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника - документи, видані архівними установами.

Відносно зарахування періоду навчання з 01.09.1998 по 29.07.2000 та з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік в Державній гірничій академії України до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1, з розрахунку один місяць служби за три відповідач зазначив, що даний період навчання враховано до загального стажу роботи, що підтверджується розрахунком стажу.

Посилання позивача на Постанову Кабінету Міністрів СРСР № 490 від 03.08.1972 в частині кратності обчислення стажу не відповідає чинному законодавству, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії даний нормативний документ втратив чинність, а тому не підлягає до застосування як при вирішенні питання призначення пенсії так і розгляду справи в суді.

Відносно зарахування періоду роботи з 22.01.2020 по 23.02.2022 та з 24.02.2023 по 28.08.2023, відповідач зазначив, що долученим до матеріалів позову витягом з наказу Міністерства оборони України від 06.01.2022 № 2 вбачається, що позивача з 30.12.2021 призначено на посаду командира кадру стрілецької роти, а з 06.01.2022 зарахований до особового складу на всі види забезпечення, натомість довідкою від 11.09.2022 № 207, виданої ТОВ Корум Шахтспецбуд з 22.01.2020 по теперішній час (станом на дату видачі довідки) виконував гірничі роботи з повним робочим днем. Тобто співпадають періоди роботи і періоди служби.

Також відповідач зазначив, що позивач в позовній заяві посилається на абзац 7 підпункту 1 пункту 2.3 розділу II «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» затвердженого наказом Міноборони України від 14.08.2014 року № 530, в якому зазначається, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в бойових діях зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три, однак дане Положення застосовується до осіб, яким пенсія призначається за вислугу років, тобто для призначення пенсій військовослужбовцям.

Таким чином відповідач вважає, що так, як в позивача відсутній і необхідний пільговий стаж роботи, підтверджений необхідними документами (25 років, або за провідними професіями 20 років) відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Дослідивши надані сторонами документи суд встановив наступне.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії №83 від 05.09.2023 року, за наданими документами страховий стаж позивача становить 26 років 6 місяців 27 днів, з урахуванням кратності 31 рік 7 місяців 8 днів. Вік заявника на дату звернення 44 роки 3 місяці 3 дні. Стаж роботи за Списком №1 становить 5 років 1 місяць. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи за Списком №1 не зараховано період роботи з 22.01.2020 по 22.09.2022, згідно довідки, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці від 12.09.2022 за № 207, оскільки довідка не відповідає додатку №5, а саме: відсутній підпис головного бухгалтера та штамп підприємства, наявні неточності щодо постанови №461 від 24.06.2016 та стосовно посади. Крім того, в електронній пенсійній справі відсутні матеріали атестації робочих місць. До страхового стажу, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_4 від 08.08.2000, зараховано всі періоди роботи.

Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_5 (дата заповнення 08 серпня 2000 року), згідно записів якої:

- № 3, позивач навчався на денному відділенні Національної гірничої академії України,

- №№ 1-2, позивач з 04.08.2000 по 28.08.2000 працював за спеціальністю «учень гірника підземного» з повним робочим днем в шахті на період практики в Шахті «Новодонецька» ДХК «Добропіллявугілля»;

- №№ 4-6, позивач з 01.08.2001 по 13.04.2003 працював за спеціальністю «гірничим майстром підземним» з повним робочим днем у шахті на прохідницькій дільниці в ТОВ «Шахта «Новодонецька» ДХК «Добропіллявугілля»;

- №№ 13-18, позивач з 13.06.2008 по 21.01.2020 працював за спеціальностями: гірничий майстер підземний з повним робочим днем у шахті, помічник начальника дільниці підземний з повним робочим днем у шахті, заступник начальника дільниці підземний з повним робочим днем у шахті, начальник дільниці підземний з повним робочим днем у шахті в ТОВ «Донвуглепоставка»

- № 19, позивач з 22.01.2020 року по теперішній час працює в ТОВ Корум Шахтспецбуд за спеціальністю «помічник начальника дільниці підземний» з повним робочим днем у шахті.

Згідно довідки відповідача Форма РС-право, до пільгового стажу позивача за Списком № 1 та ст. 14 Пост. 202 зараховано періоди роботи: з 05.05.2003 року по 20.05.2003 року, з 22.05.2003 року по 31.12.2003 року, з 01.04.2004 року по 04.06.2008 року; навчання на військовій кафедрі зараховано як навчання у вищих навчальних закладах з 01.09.1998 року по 29.07.2000 року в загальний страховий стаж; періоди з 13.06.2008 року по 21.01.2020 року, з 22.01.2020 року по 31.12.2021 року, з 06.01.2022 року по 31.07.2022 року, з 01.08.2022 року по 31.05.2023 року зараховано до загального страхового стажу.

На підтвердження відомостей трудової книжки позивачем надано суду:

- Диплом Національної гірничої академії України від 29.07.2000 року НР №14213335, згідно якого позивач закінчив Національну гірничу академію України та отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Гірництво. Розробка родовищ корисних копалин» та здобув кваліфікацію бакалавра з гірництва;

- Довідка Кафедри військової підготовки Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» від 21.08.2023 року № 13/7/44/296 про присвоєння первинного військового звання офіцерського складу запасу, згідно якої позивач підчас навчання у Національній гірничій академії України на кафедрі військової підготовки у період з 01.09.1998 року по 29.07.2000 року пройшов повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу за військовою спеціальністю;

- Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5), згідно якої стаж позивача з 2001 року по січень 2022 року обліковано за ознакою коду спецстажу ЗПЗ013А1 та ЗПЗ014А4;

- Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за пільговими умовами від 12 вересня 2022 року № 207, видана ТОВ Корум Шахтспецбуд, про те, що позивач з 22.01.2022 року по теперішній час (12.09.2022 року) працював повний робочий день у шахті помічником начальника дільниці, що передбачена Списком № 1, затвердженим Постановою КМУ № 461 від 24.06.2016 року, Постанови КМУ № 202 від 31.03.2004 року;

- Довідка про спуски в підземні гірничі виробки (шахту) № 208 від 12.09.2022 року з січня 2020 року по січень 2022 року;

- Довідка ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 25.09.2023 року № 1/2234 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, позивач працював повний робочий день під землею у шахті «Новодонецька» за період з 04.08.2000 року по 28.08.2000 року за професією «учень гірник очисного вибою підземний», що передбачена Списком № 1, затвердженим Постановою КМУ від 11.03.1994 року № 162, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року за професією «гірничий майстер підземний», що передбачена Списком № 1, затвердженим Постановою КМУ від 16.01.2003 року № 36;

- Наказ про атестацію робочих місць за умовами праці №97-п від 01.02.2000 року, згідно якого професії учень гірник очисного вибою підземний та гірничий майстер підземний атестовані за Списком № 1;

- Витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 06.01.2022 року № 2, згідно якого старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 30.12.2021 року № 351 командиром кадру стрілецької роти кадру 109 окремого батальйону територіально оборони, зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення військової частини, вислуга років у Збройних Силах України відсутня;

- Посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_6 від 22.09.2023 року, видане Військовою частиною НОМЕР_7 ;

- Довідка Військової частини НОМЕР_3 від 13 жовтня 2023 року № 3003 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, згідно якої ОСОБА_1 дійсно в період з 01.03.2022 р. по 05.07.2022 р., з 06.07.2022 р. по 12.06.2023 р. та з 26.06.2023 р. по теперішній час бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Покровськ Донецької області та смт. Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області.

Водночас, судом установлено, що посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_6 від 22.09.2023 року, видане Військовою частиною НОМЕР_7 , довідка Військової частини НОМЕР_3 від 13 жовтня 2023 року № 3003 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, довідка ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 25.09.2023 року № 1/2234 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, позивачем до відповідача разом із заявою про призначення пенсії від 28.08.2023 року не подавались у силу того, що видані пізніше.

Наказ про атестацію робочих місць за умовами праці №97-п від 01.02.2000 року був поданий до органів ПФУ позивачем 10.10.2023 року, що підтверджується наданою позивачем копією заяви від 10.10.2023 року, що адресована відповідачу через веб-портал ПФУ.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини щодо не зарахування спірних періодів з 01.09.1998 року по 29.07.2000 року, з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 23.02.2022 рік, та з 24.02.2023 року по 28.08.2023 рік із розрахунку один місяць служби за три місяці до пільгового стажу за Списком № 1 та Постановою №202 підтверджено відповідачем та відповідними доказами, тому ці обставини не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. […]

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; […].

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періодів роботи з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 05.01.2022 року суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 (далі Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно п. 10. Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до приписів п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками №№ 1 та 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Надаючи правову оцінку правомірності незарахування відповідачем періодів роботи з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 05.01.2022 року до пільгового стажу позивача за Списком № 1 та Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки, позивач з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 05.01.2022 року працював за професіями «учень гірника підземного», «гірничий майстер підземний», «помічник начальника дільниці підземний», «заступник начальника дільниці підземний», «начальник дільниці підземний» з повним робочим днем в шахті.

Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, до якого віднесено професії всіх робітників, що зайняті повний робочий день на підземних роботах (1010100а)

Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року, затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, до якого віднесено усіх робітників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах (1.1а).

До Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202, віднесено усіх робітників, зайнятих протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівників і спеціалістів підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Поряд з цим, з Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), суд встановив, що стаж позивача з 2001 року по січень 2022 року обліковано за ознакою коду спецстажу ЗПЗ013А1 та ЗПЗ014А4.

Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454, під кодом ЗПЗ013А1 обліковується спеціальний стаж працівників, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам; під кодом ЗПЗ014А4 обліковується спеціальний стаж інженерно-технічних працівників, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах, - за Списком робіт і професій, затверджуваним постановою Кабінету Міністрів України, за наявності стажу на підземних роботах).

Окрім викладеного, згідно пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (442-92-п) (далі -Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць (442-92-п), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками (36-2003-п), тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а дійшла висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту б статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є застосовним і до робітників зайнятих на шкідливих роботах віднесених до Списку №1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, навіть не проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком №1 та Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 періоди роботи з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 05.01.2022 року.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу за Списком №1 та Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. № 202 періодів з 06.01.2022 року по 23.02.2022 року та з 24.02.2022 року по 28.08.2023 рік із розрахунку один місяць служби за три місяці суд зазначає наступне.

Згідно ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (надалі Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною четвертою вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесені: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (надалі Закон N 2011-XII) визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2014 № 530, передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, брала участь в антитерористичній операції, інші періоди, зазначені в підпункті а пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (зі змінами) зараховуються на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Згідно п/п «а» п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиці висловлена Верховним Судом у постановах від 5 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17, від 2 квітня 2020 року у справі №185/4140/17 (92-а/185/282/17) та від 16.06.2020 року у справі № 185/7049/16-а.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача за Списком №1 та Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. № 202 період військової служби позивача з 06.01.2022 року по 28.08.2023 року.

Проте, щодо кратного зарахування періоду військової служби з 24.02.2022 року по 28.08.2023 рік із розрахунку один місяць служби за три місяці суд зазначає, що у кратному обчисленні враховується не весь період військової служби, а тільки час, коли позивач брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 від 13 жовтня 2023 року № 3003 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 дійсно в період з 01.03.2022 р. по 05.07.2022 р., з 06.07.2022 р. по 12.06.2023 р. та з 26.06.2023 р. по теперішній час бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Покровськ Донецької області та смт Нью-Йорк Бахмутського району Донецької області.

Враховуючи викладене, у кратному обчисленні 1 місяць за 3 місяці підлягають врахуванню тільки періоди військової служби позивача з 01.03.2022 року по 05.07.2022 року, з 06.07.2022 року по 12.06.2023 року та з 26.06.2023 року по 28.08.2023 року.

Поряд з цим, суд враховує, що із заявою про призначення пенсії позивач доказів своєї безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, зокрема, відповідної довідки відповідачу не надав.

Щодо доводів відповідача відносно того, що з витягу з наказу Міністерства оборони України від 06.01.2022 № 2 вбачається, що позивача з 30.12.2021 призначено на посаду командира кадру стрілецької роти, а з 06.01.2022 зарахований до особового складу на всі види забезпечення, натомість довідкою від 11.09.2022 № 207, виданої ТОВ Корум Шахтспецбуд з 22.01.2020 по теперішній час (станом на дату видачі довідки) виконував гірничі роботи з повним робочим днем, тобто співпадіння періодів роботи і періоди служби, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Водночас, з довідки ТОВ Корум Шахтспецбуд про спуски в підземні гірничі виробки (шахту) № 208 від 12.09.2022 року суд встановив, що з січня 2020 року по січень 2022 року позивачем продовж всього періоду здійснювались спуски в шахту, у тому числі у січні 2022 року позивачем здійснено 4 спуски в шахту, що спростовує доводи відповідача про перетин періодів роботи та військової служби позивача.

Ураховуючи викладене, такі доводи відповідача суд вважає неприйнятними.

Щодо незарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 та Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. № 202 періоду навчання на кафедрі військової підготовки з 01.09.1998 року по 29.07.2000 року, суд зазначає наступне.

З позиції позивача, оскільки у спірний період був відсутній нормативно-правовий акт, що регулює порядок зарахування військової служби до стажу роботи за пільговою спеціальністю, то належить застосувати закон, що регулює подібні правовідносини, зокрема, Закон України Про професійну (професійну-технічну) освіту від 10.02.1998 року, стаття 38 якого в первісній редакції визначає, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Суд з такою позицією позивача не погоджується з огляду не наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 6 КАС України, забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Водночас, відповідно до частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Верховний суд у постанові від 02 серпня 2023 року у справі № 2-375/11 виснував, що аналогія закону та аналогія права розглядаються в загальній теорії права як засоби заповнення прогалин у законодавстві шляхом їх усунення чи подолання. Прогалини у законодавстві ускладнюють регулювання відповідних суспільних відносин через відсутність у законодавчому акті нормативного припису (норми права), що безпосередньо спрямований на їх врегулювання.

Аналогія закону - це поширення в процесі правозастосування на конкретні неврегульовані правом життєві відносини чинності норм права, які регулюють відносини, які є подібними тим, що потребують урегулювання в рамках цієї галузі права за найсуттєвішими ознаками.

Аналогія права - це застосування до конкретних відносин загальних засад і сенсу законодавства у разі відсутності норм права, що регулюють подібні за найсуттєвішими ознаками відносини. Це означає, що юридично справа вирішується на основі принципів права, таких, як справедливість, гуманізм, юридична рівність тощо, що переважно закріплені у відповідних статтях Конституції України або загальних положеннях законодавчих актів.

Якщо суд виявив прогалину у законодавстві в процесі правозастосування, він зобов`язаний використовувати такі оперативні засоби її подолання, як аналогія закону чи аналогія права з метою вирішення конкретної юридичної справи.

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) полягає в тому, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 640/23179/19 від 11.03.2021 року зазначив, що аналогія закону та аналогія права допускається для застосування адміністративним судом виключно з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та лише у випадку взагалі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 лютого 2018 року у справі №2а-11980/11/2070, за загальним правилом аналогія закону спирається на схожість, подібність відносин, які врегульовані законом і які є предметом розгляду, але не врегульовані законом. Крім зовнішньої подібності, для застосування аналогії також необхідна констатація, що ці випадки є ціннісно рівними. Деякі розбіжності у фактичному складі цих відносин не повинні вплинути на рішення, як несуттєві. Лише спільні ознаки повинні бути визнані як необхідні передумови для висновку за аналогією.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 2232-XII в редакції чинній на час навчання позивача на кафедрі військової підготовки, військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки)* з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу є видом військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2011-XII в редакції чинній на час навчання позивача на кафедрі військової підготовки, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України від 06 грудня 1991 року «Про порядок введення в дію Закону «Про пенсійне забезпечення» Міністерству соціального забезпечення України було надано право давати роз`яснення про порядок застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», обов`язкові для всіх підприємств, установ і організацій, розташованих на території України.

Згідно п. 2 роз`яснень Міністерства соціального захисту населення України №2 від 26.03.93 «Про деякі питання застосування окремих статей Закону України «Про пенсійне забезпечення», зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 року за №33, час перебування на військовій службі підлягає зарахуванню як до загального стажу, так і стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах, якщо на момент призову на військову службу особа працювала за професією або займала посаду, що передбачає такі пільги.

Проаналізувавши записи трудової книжки позивача суд встановив, що трудову діяльність позивачем розпочато 04.08.2000 року за спеціальністю «учень гірника підземного» з повним робочим днем в шахті на період практики в Шахті «Новодонецька» ДХК «Добропіллявугілля».

Згідно довідки Кафедри військової підготовки Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» від 21.08.2023 року № 13/7/44/296 про присвоєння первинного військового звання офіцерського складу запасу, позивач під час навчання у Національній гірничій академії України на кафедрі військової підготовки у період з 01.09.1998 року по 29.07.2000 року пройшов повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу за військовою спеціальністю.

Ураховуючи викладене, оскільки позивач до 01.09.1998 року не працював за професією та не займав посаду, що давали право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах, час перебування на військовій службі в означений період не підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача на підземних роботах за Списком №1 та Постановою № 202.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача щодо наявності підстав для застосування аналогії закону, та зокрема, із застосуванням Закону України Про професійну (професійну-технічну) освіту від 10.02.1998 року, оскільки військова служба та навчання у професійно-технічному навчальному закладі не є подібними та однорідними соціальними інститутами, а порядок зарахування військової служби в спірний період до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах було врегульовано ст. 8 Закону № 2011-XII в сукупності з роз`ясненнями Міністерства соціального захисту населення України №2 від 26.03.93 «Про деякі питання застосування окремих статей Закону України «Про пенсійне забезпечення», зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 23 квітня 1993 року за №33.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірний період підлягає зарахуванню тільки до страхового стажу.

Відносно позовних вимог позивача стосовно зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням віку відповідно до п. "а" ч.1 ст.13 або за ст. 14 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 р. №213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року або ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV, суд зазначає наступне.

Преамбулою Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 (36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), при наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік.

09 липня 2003 року було прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) та 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-І, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту: «1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи».

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).

У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

В пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1-р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення, тобто з 23 січня 2020 року.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Зіставивши положення пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та приписи п. 1 ч. 2 ст. 114 Закон № 1058-IV, суд встановив, що п. 1 ч. 2 ст. 114 Закон № 1058-IV встановлює збільшені показники необхідного страхового стажу та менш сприятливі умови зменшення пенсійного віку в порівнянні з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Аналізуючи умови зменшення пенсійного віку відповідно встановлені п. «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, суд вертає увагу, що в цій частині означені норми відсилають до приписів статей, якими визначено умови призначення пенсії за віком, зокрема, щодо віку.

І стаття 12 Закону № 1788-XII, і ст. 26 Закону № 1058-IV встановлюють однакові вимоги щодо віку для призначення пенсії на загальних підставах 60 років, водночас абз. 2 п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV місить умову для її застосування працівник не має стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, на відміну від положень абз. 2 п. «а» статті 13 Закону № 1788-XII, який визначає, що працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам.

Аналогічне зменшення пенсійного віку передбачено ч. 2 ст. 14 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вирішуючи спір відносно визначення правових норм, які підлягають застосуванню при визначенні наявності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах, суд керуючись приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, викладені в рішенні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у зразковій справі №360/3611/20 від 21.04.2021 року, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду 03 листопада 2021 року.

В зазначеному рішенні колегія суддів дійшла висновку, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Відтак, виходячи з того, що позивач працював до 01.04.2015 повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, то відповідачем при вирішенні питання щодо досягнення позивачем необхідного віку мають бути застосовані висновки Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 та положення п. «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Таким чином, оскільки з урахуванням періодів пільгового стажу неврахованого відповідачем, загальний такий стаж перевищує 22 роки, позивач набув право на зниження пенсійного віку на відповідну кількість років (60 22 = 38) при призначенні пенсії відповідно до п. «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV).

Щодо можливості призначення позивачу пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV, суд зазначає, що підчас розгляду справи було встановлено, що довідка про безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідачу із заявою про призначення пенсії не надавалась, а отже відповідач не міг надати відповідної правової оцінки її відомостям.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави щодо перебирання на себе повноважень відповідача щодо обчислення вказаного періоду, а тому і визначення питання щодо достатності у позивача пільгового стажу за Списком №1 та Постановою № 202 для призначення позивачу пенсії на підставі ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із встановлених обставин справи та комплексного аналізу законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу є необґрунтованим та прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не доведено, що воно прийнято з урахуванням засад добросовісності, розсудливості та пропорційності, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача та необхідність його скасування.

Відповідно до п. 4.2. Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що визначений за принципом екстериторіальності структурний підрозділ органу ПФУ є тим органом, що призначає пенсію незалежно від місця реєстрації пенсіонера або перебування його на обліку в іншому органі Пенсійного фонду України за місцем реєстрації, тому обов`язок щодо відновлення порушеного права позивача щодо повторного розгляду заяви та зарахування спірного періоду має бути покладений саме на відповідача.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію та зарахувати спірні періоди, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

Водночас у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 83 від 05.09.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі заяви від 28.08.2023 року; визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 періодів з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 05.01.2022 року, з 06.01.2022 року по 28.08.2023 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 28.08.2023 року із зарахуванням до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою №202 періодів з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 05.01.2022 року, з 06.01.2022 року по 28.08.2023 року, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн, згідно квитанції № 1779-8665-2068-2241 від 02.10.2023 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір в повному обсязі на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 15 м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 83 від 05.09.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі заяви від 28.08.2023 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 на підземних роботах за Списком №1 та Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. № 202 періодів з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 05.01.2022 року, з 06.01.2022 року по 28.08.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 28.08.2023 року із зарахуванням до пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. № 202 періодів з 04.08.2000 року по 28.09.2000 рік, з 01.08.2001 року по 13.04.2003 року, з 13.06.2008 року по 21.01.2020 рік, з 22.01.2020 року по 05.01.2022 року, з 06.01.2022 року по 28.08.2023 року, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 858 (Вісімсот п`ятдесят вісім) грн 44 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 10 листопада 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко