Справа № 140/16750/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року ЛуцькСправа № 140/16750/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури до Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Волинської обласної прокуратури (далі прокурор) в інтересах держави звернувся з позовом до Луцької міської ради (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо приведення штатної чисельності працівників Служби у справах дітей Луцької міської ради відповідно до нормативів, установлених частиною сьомої статті 4 Закону України від 24.04.1995 №20/95-ВР «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» (далі - Закон №20/95-ВР); зобов`язання вчинити дії, спрямовані на приведення штатної чисельності працівників Служби у справах дітей Луцької міської ради у відповідність до вимог частини сьомої статті 4 Закону №20/95-ВР.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, розпорядженням Луцького міського голови від 04.02.2021 «Про внесення змін до штатного розпису служби у справах дітей Луцької міської ради» затверджено штатний розпис Служби у справах дітей Луцької міської ради у кількості 12 штатних одиниць.

З інформації міської ради від 07.06.2023 №1.1-9/2506/2023, наданої на запит прокурора від 25.05.2023 №24-281вих-23, слідує, що штатна кількість Служби у справах дітей Луцької міської ради станом на 06.06.2023 становить 12 штатних одиниць, а фактична чисельність - 11 осіб. Загальна кількість дитячого населення Луцької територіальної громади становить 50391 особу, зокрема міське дитяче населення - 43774 особи, сільське - 6661 особа. Станом на 31.03.2023 на обліку у Службі перебуває 205 дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також 119 дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Відповідно до листа Служби у справах дітей Волинської обласної державної адміністрації від 30.05.2023 №614/1-15/2-23, наданого на запит прокурора від 25.05.2023 №24-280вих-23, кількість дитячого населення у Луцькій територіальній громаді налічує 50959 осіб.

Водночас, норми Закону України «Про охорону дитинства» та Закону №20/95-ВР зобов`язують органи місцевого самоврядування створювати служби у справах дітей для виконання відповідних повноважень з урахуванням вимог законодавства до їх штатної чисельності, а саме один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті.

З урахуванням зазначеного, кількість штатних одиниць Служби у справах дітей Луцької міської ради має складати 29 одиниць, а не 12, позаяк один працівник такої служби має здійснювати свої повноваження не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, та не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі.

Водночас відповідач, порушуючи наведені норм законодавства, не привів штатну чисельність Служби у справах дітей Луцької міської ради у відповідність до вимог частини сьомої статті 4 Закону №20/95-ВР.

На думку прокурора, невиконання відповідачем діючих вимог законодавства щодо приведення штатної чисельності Служби у справах дітей Луцької міської ради Волинської області у відповідність до нормативів, установлених статтею 4 Закону №20/95-ВР, призводить до порушення інтересів держави, в частині гарантування забезпечення належного захисту прав дітей та створює загрозу порушення соціальних інтересів та інтересів держави у сфері охорони дитинства щодо реалізації в повному обсязі завдань та заходів державної політики з питань соціально-правового захисту дітей - мешканців громади.

З огляду на вказане просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.118).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.120-124) позовних вимог не визнав та зазначив, що у Луцькій міській раді створено Службу у справах дітей Луцької міської ради, натомість, фактично позовні вимоги прокурора зводяться до бездіяльності міської ради щодо збільшення штатної чисельності такої служби. При цьому, оскільки жодних скарг або відомостей про те, що Служба у справах дітей Луцької міської ради не справляється зі своїми обов`язками прокурором не надано, це свідчить про ефективність її роботи та достатню кількість працівників.

Вказує, що з початком військової агресії російської федерації проти України кількість населення, у тому числі дитячого населення, Луцької міської територіальної громади змінилася, однак в матеріалах справи відсутня інформація щодо кількості дітей, що перебувають на законних підставах на території Луцької міської територіальної громади після 24.02.2022.

Окрім того, прокурором пропущено строк звернення до суду, однак позовна заява не містить клопотання про поновлення такого строку.

З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Прокурор у відповіді на відзив позовні вимоги підтримав та додатково зазначив, що приписи статті 4 Закону №20/95-ВР питання штатної чисельності не пов`язують з наявністю та/чи відсутністю скарг. Також обставини про зміну кількості дитячого населення Луцької міської територіальної громади у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, викладені у відзиві, не доведенні останнім належними та достовірними доказами.

Повідомив, що про порушення інтересів держави у сфері охорони дитинства щодо функціонування на території Луцької міської ради відповідної служби у справах у дітей прокурору стало відомо з інформації Луцької міської ради від 07.06.2023 №1.1-9/2506/2023, наданої на запит прокурора від 25.05.2023 №24-281вих-23, отже позов поданий у межах строків звернення до адміністративного суду, передбачених статтею 122 КАС України (а.с.132-134,139-144).

Луцька міська рада у запереченні (а.с.150-153) та додаткових поясненнях (а.с.169-170) повторно наголошує, що прокурор жодними належними та допустимими доказами на підтвердив чисельність дитячого населення на території Луцької міської територіальної громади станом на день подання позову у даній справі та пропустив строк звернення до адміністративного суду.

У додаткових поясненнях по справі прокурор наголосив, що твердження відповідача про неактуальність даних, наведених у позові, щодо кількості дитячого населення, яке проживає на території Луцької громади, не спростовані останнім належними та достовірними доказами, а також ним не доведено, що штатна чисельність Служби у справах дітей Луцької міської ради є пропорційною чисельності дитячого населення територіальної громади (відповідає приписам статті 4 Закону №20/95-ВР) (а.с.174-176).

Суд зазначає, що у запереченні (а.с.150-153) та додаткових поясненнях (а.с.169-170) Луцька міська рада просила позовну заяву у даній справі залишити без розгляду у зв`язку із пропуском строку позовної давності, однак відповідач не звертався із відповідним клопотаннями, оформленими відповідно до вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Суд наголошує, що за змістом статей 159, 164 КАС України у запереченні відповідач викладає виключно свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів і мотиви їх визнання або відхилення, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у запереченні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не підлягало судом вирішенню по суті.

Поряд з цим, на думку суду, оскільки позивач звернувся до суду в межах шестимісячного строку з дня отримання листа Луцької міської ради від 07.06.2023 №1.1-9/2506/2023, наданого на запит прокурора від 25.05.2023 №24-281вих-23, отже позов поданий у межах строків звернення до адміністративного суду, передбачених статтею 122 КАС України.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Луцької міської ради від 17.12.2020 №1/20 «Про реорганізацію сільських рад шляхом приєднання до Луцької міської ради» реорганізовано Княгининівську сільську раду, Заборольську сільську раду, Жидичинську сільську раду та Іванчичівську сільську раду шляхом приєднання до Луцької міської ради (а.с. 38-40).

Рішенням Луцької міської ради від 27.01.2011 №5/26 затверджено Положення про службу у справах дітей Луцької міської ради (а.с.50-57) із доповненнями згідно із рішенням Луцької міської ради від 20.04.2011 №9/16 (а.с.58).

Розпорядженням Луцького міського голови від 04.02.2021 №28-ра «Про внесення змін до штатного розпису служби у справах дітей Луцької міської ради» затверджено штатний розпис служби у справах дітей Луцької міської ради у кількості 12 штатних одиниць (а.с.41-43).

Волинська обласна прокуратура звернулася до відповідача з листом від 25.05.2023 №24-281вих-23 про надання інформації про штатну та фактичну чисельність Служби у справах дітей Луцької міської ради та кількість дітей, які проживають на території громади (а.с.31-33).

Виконавчий комітет Луцької міської ради надав відповідь від 07.06.2023 №1.1.9/2506/2023, у якій зазначив, що відповідно до розпорядження міського голови від 04.02.2021 №28-ра «Про внесення змін до штатного розпису служби у справах дітей Луцької міської ради» затверджено штат у кількості 12 штатних одиниць. Станом на 06.06.2023 фактична чисельність осіб складає 11 (1 увільнення). Загальна кількість дитячого населення Луцької міської територіальної громади становить 50 391 особа, в т. ч. міське населення - 43 774 особи, сільське населення - 6 616 осіб. Станом на 31.03.2023 на обліку в службі у справах дітей перебуває: дітей-сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування - 205 осіб, дітей, які опинились в складних життєвих обставинах 119 осіб (а.с.34-35).

Із інформації, наданої Службою у справах дітей Волинської обласної державної адміністрації від 30.05.2023 №614/1.15/2-23 (а.с.106-108) у відповідь на запит Волинської обласної прокуратури від 25.05.2023 №24-280вих-23 (а.с.105), вбачається, що штатна чисельність служби у справах дітей Луцької РДА становить 12 осіб, а фактична кількість працівників 11.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачене статтями 2, 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-V1І «Про прокуратуру» та статтею 53 КАС України.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 23 цього Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Як визначено частинами четвертою та п`ятою статті 53 КАС України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Обґрунтовуючи необхідність захисту інтересів держави прокурор покликається на положення Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ; далі - Конвенція); Закон України від 26.04.2001 №2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III).

Відповідно до частини другої, третьої статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Преамбулою Закону №2402-III визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлено основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Згідно з частиною третьою статті 5 названого Закону місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону №2402-III діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Інтереси держави, за загальним правилом, охоплюють собою і суспільні (публічні) інтереси.

Стаття 3 Конституції України гарантує те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Тому основне покликання держави - це максимально забезпечувати інтереси всіх соціальних груп для досягнення в суспільстві справедливості як найвищого блага.

Суперечності, які виникають у зв`язку із реалізацією органами, установами державної влади та місцевого самоврядування повноважень у сфері охорони дитинства щодо дотримання, забезпечення та захисту прав дитини, у тому числі дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, зачіпають інтереси держави.

Виходячи з Конституції України та Конвенції ООН про права дитини Закон України від 24.04.1995 №20/95-ВР «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» (далі - Закон №20/95-ВР) визначає правові основи діяльності органів і служб у справах дітей та спеціальних установ для дітей, на які покладається здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку.

Статтею 1 Закону №20/95-ВР обумовлено, що здійснення соціального захисту дітей і профілактики серед них правопорушень покладається в межах визначеної компетенції на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері сім`ї та дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, відповідні структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад. У здійсненні соціального захисту і профілактики правопорушень серед дітей беруть участь у межах своєї компетенції інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності, окремі громадяни.

Міністерство соціальної політики (далі - Мінсоцполітики) як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері здійснення державного контролю за дотриманням прав дітей (пункт 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №423). Однак у вказаного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом до органу місцевого самоврядування у разі невиконання чи неналежного виконання повноважень у сфері соціального захисту прав дітей.

У даному випадку прокурор звернувся до суду із позовом на захист інтересів держави, яка відповідно до міжнародних норм та національних нормативно-правових актів гарантує, забезпечує та охороняє права і свободи дітей, в тому числі соціально вразливих категорій, а саме дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, та у зв`язку із відсутністю органу, який має повноваження щодо звернення із позовом у спірних правовідносинах, набув статусу позивача, обґрунтувавши підстави представництва в суді.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 52 Конституції України визначає, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються за законом.

Утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Держава заохочує і підтримує благодійницьку діяльність щодо дітей.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Основного Закону України виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства.

Відповідно до статті 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Частиною другою статті 142 Конституції України визначено, що територіальні громади сіл, селищ і міст можуть об`єднувати на договірних засадах об`єкти комунальної власності, а також кошти бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, організацій і установ, створювати для цього відповідні органи і служби.

Статтею 34 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон 280/97-ВР) визначені питання, вирішення яких віднесено до компетенції виконавчих органів місцевого самоврядування, зокрема, вирішення відповідно до законодавства питань про надання пільг і допомоги, пов`язаних з охороною материнства і дитинства; вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування, забезпечення утримання та виховання дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Відповідно до статті 40 Закону №280/97-ВР виконавчі органи сільських, селищних, міських рад крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Закон України від 26.04.2001 №2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

За правилами статті 1 Закону №2402-ІІІ забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити;

охорона дитинства - це система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Частиною третьою статті 5 Закону №2402-ІІІ передбачено, що місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують організацію охорони дитинства шляхом:

проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері;

розвиток мережі навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, соціального захисту, а також позашкільних навчальних закладів, діяльність яких спрямована на організацію дозвілля, відпочинку і оздоровлення дітей, зміцнення їх матеріально-технічної бази;

вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей;

організацію безкоштовного харчування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей з особливими освітніми потребами, які навчаються у спеціальних і інклюзивних класах, та учнів 1-4 класів загальноосвітніх навчальних закладів із сімей, які отримують допомогу відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям";

можуть забезпечувати пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів;вирішення питань про надання пільг та державної допомоги дітям та сім`ям з дітьми відповідно до законодавства;

контроль за дотриманням в ігрових залах, комп`ютерних клубах, відеотеках, дискотеках, інших розважальних закладах та громадських місцях правопорядку та етичних норм стосовно дітей;

вжиття інших заходів щодо охорони дитинства, віднесених до їх компетенції законодавством України.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону №2402-ІІІ кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зі змісту вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні в межах визначених законом повноважень умов для комфортного та безпечного життя дитини, отримання освіти, соціального захисту, всебічного розвитку тощо, у тому числі шляхом створення у своїй структурі відповідних органів, які безпосередньо здійснюють вказані повноваження. При цьому особливий захист гарантується дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №822/3692/17, від 15.10.2019 у справі № 810/3894/17, від 05.11.2019 у справі №804/4585/18, від 11.08.2020 у справі № 810/2903/18, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 20.07.2021 у справі № 480/3093/20, від 27.03.2023 у справі №340/2019/22.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 23-1 Закону №2402-III усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.

У разі якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини.

Порядок діяльності органів опіки та піклування з питань захисту прав дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 25 Закону № 2402-III діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Виходячи з Конституції України та Конвенції ООН про права дитини Закон №20/95-ВР визначає правові основи діяльності органів і служб у справах дітей та спеціальних установ для дітей, на які покладається здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку, статтею 1 якого встановлено, що здійснення соціального захисту дітей і профілактики серед них правопорушень покладається в межах визначеної компетенції, зокрема, на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері сім`ї та дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, відповідні структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад.

Частиною сьомою статті 4 Закону № 20/95-ВР передбачено, що штатна чисельність працівників районних, міських, районних у містах служб у справах дітей установлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті. Штатна чисельність працівників служб у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних рад відповідних територіальних громад встановлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, але не менше одного працівника на об`єднану територіальну громаду.

Наведені положення законодавства, у тому числі норми Закону №2402-III та Закону №20/95-ВР зобов`язують органи місцевого самоврядування створювати служби у справах дітей для виконання відповідних повноважень з урахуванням вимог законодавства до їх штатної чисельності, а саме один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті.

Як вбачається із матеріалів справи, у відповідь на запит Волинської обласної прокуратури від 25.05.2023 №24-281вих-23 щодо кількості дітей, які проживають на території громади (а.с.31-33), виконавчий комітет Луцької міської ради листом від 07.06.2023 №1.1.9/2506/2023 повідомив, що загальна кількість дитячого населення Луцької міської територіальної громади становить 50 391 особа, в т. ч. міське населення - 43 774 особи, сільське населення - 6 616 осіб. (а.с.34-35).

Натомість розпорядженням Луцького міського голови від 04.02.2021 №28-ра «Про внесення змін до штатного розпису служби у справах дітей Луцької міської ради» затверджено штатний розпис служби у справах дітей Луцької міської ради у кількості 12 штатних одиниць (а.с.41-43).

Відповідно до інформації наданої Службою у справах дітей Волинської обласної державної адміністрації від 30.05.2023 №614/1.15/2-23 штатна чисельність Служби у справах дітей Луцької РДА становить 12 осіб, а фактична кількість працівників 11. (а.с.106-108).

Вказані обставини свідчать про те, що штатний розпис Служби у справах дітей Луцької міської ради у кількості 12 штатних одиниць не відповідає кількості штатних одиниць, які повинні бути в такій Службі відповідно до частини сьомої статті 4 Закону №20/95-ВР з розрахунку один працівник служби не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті та на одну тисячу дітей, які проживають у районі.

Разом із тим, відповідач, порушуючи наведені норм законодавства, не привів штатну чисельність Служби у справах дітей Луцької міської ради у відповідність до вимог частини сьомої статті 4 Закону №20/95-ВР.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стосовно твердження представника відповідача про те, що початок військової агресії російської федерації проти України мав вплив на обставини, які входять до предмета доказування в цій справі, зокрема щодо кількості дітей, що перебувають на законних підставах на території Луцької міської територіальної громади після 24.02.2022, суд зауважує, що відповідач не підтвердив такі доводи жодними письмовими доказами, як і не надав доказів на підтвердження іншої кількості дитячого населення Луцької міської територіальної громади, аніж зазначено в листі виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.06.2023 №1.1.9/2506/2023.

За таких обставин, бездіяльність відповідача щодо приведення штатної чисельності Служби у справах дітей Луцької міської ради у відповідність до нормативів, установлених статтею 4 Закону № 20/95-ВР є протиправною, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими.

Згідно із частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відтак, оскільки у цій справі задоволено позов суб`єкта владних повноважень, тому судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2684,00 грн згідно із платіжною інструкцією від 12.06.2023 №1068 (а.с.19) з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо не приведення штатної чисельності Служби у справах дітей Луцької міської ради у відповідність до нормативів, установлених частиною сьомою статті 4 Закону України від 24.01.1995 №20/95-ВР «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей».

Зобов`язати Луцьку міську раду вчинити дії, спрямовані на приведення штатної чисельності Служби у справ дітей Луцької міської ради у відповідність до нормативів, установлених частиною сьомою статті 4 Закону України від 24.01.1995 № 20/95-ВР «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей».

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: заступник керівника Волинської обласної прокуратури (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 15, );

Відповідач: Луцька міська рада (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, 19, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій