Справа № 160/19904/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,
08.08.2023 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №458 о/с «По особовому складу» в частині переведення старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №7 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області;
- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №7 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 17.07.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №458 о/с «По особовому складу» є протиправним, порушує трудові права позивача, а тому підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що спір виник у зв`язку з переведенням (переміщенням) позивача з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №7 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для подальшого проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області, без його згоди на таке переведення. Позивач вважає, що переміщення поліцейського для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в іншу місцевість, можливо виключно за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. За таких підстав, позивач вважає, що рішення про переведення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до Головного управління Національної поліції в Донецькій області не можна вважати обґрунтованим.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
29.08.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що призначення позивача на посаду дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області було зумовлене необхідністю забезпечити ефективне та безперервне надання поліцейських послуг під час дії воєнного стану на території Донецької області. Переведення позивача в інтересах служби у порядку статті 65 Закону № 580-VIII здійснено на підставі ініціативного листа керівника органу поліції ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 № 1743/01/12-2023, рішення керівника поліції ГУНП в Дніпропетровській області до доповідної записки від 14.07.2023 № 20/2821 та подання про призначення позивача на посаду в ГУНП в Донецькій області, що повністю відповідає правовій процедурі, встановленій статтями 60, 65 Закону № 580-VIII (в редакції, що діє з 01.05.2022) та Порядком № 1235. Оскільки спір фактично стосується переведення поліцейського, за ініціативою керівників органів поліції, для більш ефективної служби, в інтересах служби в поліції під час дії воєнного стану, на рівнозначну посаду в іншому органі поліції в іншій місцевості без його згоди, позиція Верховного Суду у справі № 620/3663/19 (постанова від 25.05.2023) однозначно є прямо релевантною щодо спірних правовідносин. Відповідач вказує, що позивач 17.07.2023 надав згоду на призначення його на рівнозначну посаду в ГУНП в Донецькій області.
11.09.2023 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що у відзиві мається посилання на наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 17.07.2023 №463 о/с, яким внесені зміни в наказ ГУНП в Дніпропетровській області 14.07.2023 №458о/с. Відповідачем зазначено, що позивач вказаний наказ не оскаржує, до відзиву наказ від 17.07.2023 №463 о/с не додано, а тому по тексту відповіді на відзив позивач просить витребувати вказаний наказ.
В прохальній частині відповіді на відзив відсутнє клопотання про витребування доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Позивачем не дотримано процедури звернення до суду з клопотання про витребування доказів, відтак, суд не витребує наказ, стосовно якого позивач викладає правову позицію у відповіді на відзив.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , майор поліції, з лютого 2021 працював старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділення поліції №7 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
13.07.2023 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов лист Головного управління Національної поліції в Донецькій області за №1743/01/12-2023 від 12.07.2023 щодо розгляду питання про переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області поліцейських в розпорядження Головного управління Національної поліції в Донецькій області з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на деокупованих територіях, захисту суверенітету та територіальної цілісності України, у кількості, що дозволить зменшити зазначений загальний некомплект органу поліції хоча б на 5%
14.07.2023 начальником Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 на виконання доручення до листа ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 №1743/01/12-2023 подано рапорт на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , в якому викладено пропозиції щодо переведення для подальшого проходження служби до ГУНП в Донецькій області 13 поліцейських, серед яких, старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції відділення поліції №7 Кам`янського районного управління поліції майор поліції ОСОБА_1 .
14.07.2023 начальником управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області полковником поліції В. Загороднім на виконання доручення до листа ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 №1743/01/12-2023 підготовлено доповідну записку на ім`я начальника ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо відібраних керівниками структурних, територіальних та стройових підрозділів для переведення для подальшого проходження служби до ГУНП в Донецькій області 71 поліцейських, з яких: 13 поліцейських з Кам`янського районного управління поліції, та щодо можливості переведення відповідно до вимог частин 1, 7, 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейських ГУНП в Дніпропетровській області з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на деокупованих територіях, захисту суверенітету та територіальної цілісності України.
Згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №458 о/с (зі змінами, внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 №463 о/с) відповідно до частин 1, 7 та 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 (0047363) переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькі області з 17 липня 2023 року, звільнивши його з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №7 Кам`янського районного управління поліції.
Підстава: доповідна записка від 14.07.2023 №20/2821 та лист ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 №1743/01/12-2023.
15.07.2023 о 13:26 за допомогою месенджера «WhatsАрр» позивача поінформовано про оскаржуваний наказ.
17.07.2023 позивачем подано рапорт на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому надав згоду із запропонованою посадою старшого дільничного офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Волноваського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Не погодившись із переведенням для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано положеннями Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII).
Згідно з частиною третьою статті 59 Закону №580-VIII рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 59 Закону № 580-VIII).
Згідно з приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Частиною другою статті 65 Закону № 580-VIII посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини сьомої статті 65 Закону № 580-VIII переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Згідно з приписами частини восьмої статті 65 Закону № 580-VIII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський (ч. 9 ст. 65 Закону № 580-VIII).
У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження. Не допускається переміщення поліцейських на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної відповідальності, а також поліцейських, які мають діюче дисциплінарне стягнення (ч.ч. 10-11 ст. 65 Закону № 580-VIII).
Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.
За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235 у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.
Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Спір у цій справі виник у зв`язку з переведенням позивача з посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №7 Кам`янського районного управління поліції для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 17.07.2023.
Позивач зазначає, що згоди ГУНП в Дніпропетровській області на таке переведення не давав.
З цього приводу суд зазначає, що серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону №580-VIII).
В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Слід зазначити, що у підпункті «б» пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.
Судом встановлено, що до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов лист Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.07.2023 № 1743/01/12-2023, де було зазначено, що у період воєнного стану в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області виник некомплект вакантних посад поліцейських, який складає 1475 одиниць (32,7%), зокрема в підрозділах превентивної діяльності 422 одиниці (35,7 %), слідства - 186 одиниць (28,8%) та кримінальної поліції - 254 одиниці (23,7%о), цим самим збільшуючи навантаження на поліцейських майже на третину, що дається в знаки при забезпечення виконання ними своїх службових обов`язків. З початку контрнаступальних дій сил оборони України, поступово звільняється тимчасово окупована територія Донецької області, а тому з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на деокупованих територіях, захисту суверенітету і територіальної цілісності України виникає нагальна потреба в додатковому залучені поліцейських для виконання відповідних завдань та комплектуванні вакантних посад, у зв`язку з чим Головне управління Національної поліції в Донецькій області просило розглянути питання щодо переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області поліцейських в їх розпорядження у кількості, що дозволить зменшити зазначений вище загальний некомплект органу поліції хоча б на 5 %.
Таким чином, переведення позивача на посаду старшого дільничного офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Волноваського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області було зумовлене необхідністю забезпечити ефективне та безперервне надання поліцейських послуг під час дії воєнного стану на території Донецької області.
Крім того, за змістом підпункту «ж» пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ , встановлено, що при призначенні на посади рядового і начальницького складу враховується, зокрема те, що переміщення по службі в іншу місцевість у межах республіки осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли встановленого пунктами 5 і 7 цього Положення віку, визнані здатними до військової служби або здатними до нестройової служби в мирний час, але потребують за станом свого здоров`я чи здоров`я членів їх сімей зміни місця служби (проживання), провадиться за рішенням відповідного начальника на підставі висновку військово-лікарської комісії.
Отже, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Водночас, суд зауважує, що позивач 17.07.2023 подав рапорт начальнику головного управління Національної поліції в Донецькій області про те, що із запропонованою посадою старшого дільничного офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Волноваського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області згоден, тобто, позивач надав свою згоду про призначення його на вказану посаду у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області.
Щодо посилань позивача на застосування до спірних правовідносин норм трудового законодавства суд зазначає, що відповідно до статті 60 Закону №580- проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Водночас частиною першою статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Однак відсутність у Законі №580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин відповідно до норм трудового законодавства.
Так, за приписами абзацу другого частини восьмої статті 65 Закону №580-VIII (у редакції Закону від 15.03.2022 №2123-IX) поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Крім того, Законом від 15.03.2022 №2123-IX частину першу статті 60 Закону №580-VIII викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у спірних правовідносинах.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі №620/3663/19.
Таким чином, переведення позивача відбулося в межах рівнозначних посад та за згодою позивача.
За таких обставин, враховуючи, що переміщення позивача для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області викликано інтересами служби, а також обумовлено ініціативою керівників органу, на підтвердження чого відповідачем до відзиву на позовну заяву надано відповідні докази, суд доходить висновку, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 № 458 о/с «По особовому складу» в частині переведення старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №7 Кам`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області прийнятий відповідачем у спосіб, передбачений законодавством України.
Оскільки позовна вимога про поновлення позивача на посаді є похідною від вимоги про скасування наказу, який визнаний судом правомірним, то в цій частині слід відмовити у задоволенні позовних вимог.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, у тому числі і аргументи учасників справи щодо прийняття спірних наказів, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, робить висновок, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Зважаючи на відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський