Справа № 460/16532/23
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2023 року м. Рівне №460/16532/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ясковець О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Тарасенко Д.Ю.,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
довійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив :

-визнати протиправною бездіяльність вiйськової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незвільненні з військової служби ОСОБА_1 за сiмейними обставинами у зв`язку з необхiднiстю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу" як військовослужбовця, який проходить вiйськову службу за призовом під час мобiлiзацiї під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постiйного догляду за хворою матір`ю.

Мотивуючи вимоги позову представник позивача зазначала, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Повідомляла, що матір позивача є особою, яка потребує постійного стороннього догляду. З огляду на наявність зазначених обставин, позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, додавши усі необхідні підтверджуючі документи. Проте, відповідач протиправно відмовив позивачеві, оскільки фактично не врахував відповідну довідку лікарсько-консультативної комісії. Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 17.07.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.08.2023 на 10:30 год.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 10.08.2023, відповідно до змісту якої він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що рапорт позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у військовій частині НОМЕР_1 не реєструвався і згідно з книги записів юридичних консультацій, яка заведена в юридичній групі в пункті постійної дислокації військової частини у АДРЕСА_1 , позивач з відповідним рапортом та доданими до нього документами не звертався, а тому правовий висновок щодо його звільнення в юридичній групі військової частини не був здійснений. При цьому відповідач наголошував на необхідності подання позивачем висновку МСЕК щодо постійного догляду за своїми батьками для його звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

14.08.2023 судове засідання відкладено до 18.09.2023 до 09:30 год.

18.08.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій остання висловила свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

Ухвалою суду від 18.09.2023 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 09.10.2023 на 10:30 год.

09.10.2023 в судовому засіданні оголошено перерву до 26.10.2023 до 16:00 год.

У судовому засіданні, призначеному на 26.10.2023, представник позивача позовні вимоги підтримала з наведених у позові та відповіді на відзив підстав. Просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. У відповідності до положень ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності.

З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю позивача.

Відповідно до змісту витягів з постанов лікарсько-консультативної комісії КНП "Дубенський центр ПМСД" від 27.10.2022 №206 та від 23.02.2023 №89 ОСОБА_2 є хворою, що потребує постійного медикаментозного лікування та стороннього догляду безтерміново.

26.01.2023 Смизька селищна рада видала Довідку за №214/02-19 про те, що ОСОБА_1 , 1972 року народження, житель смт.Смига Дубенського району Рівненської області дійсно здійснював догляд за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 .

Згідно з Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 27.02.2023 №112 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до Акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї Смизької селищної ради від 26.01.2023 №25 ОСОБА_2 , 1942 р.н., зареєстрована та проживає одна у АДРЕСА_2 . Внук - ОСОБА_3 , зареєстрований, але не проживає і не проживав, мобілізований до Збройних Сил України. Також в такому акті вказано, що ОСОБА_2 пенсіонерка, хворіє, згідно постанови ЛКК КНП "Дубенський центр ПМСД" від 27.10.2022 потребує постійного догляду. З слів заявниці, догляд за нею здійснював син ОСОБА_1 , що в даному акті засвідчили сусіди.

28.02.2023 комісія в складі представників від Дубенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки провела обстеження сімейно-майнового стану ОСОБА_1 , згідно з висновків якого комісія вважала, що звільнення з військової служби ОСОБА_1 відповідно до абз.4 пп."г" п.2 ст.26 Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу" необхідне для догляду та надання сторонньої допомоги мамі військовослужбовця ОСОБА_2 .

Вказане підтверджено дослідженим судом Актом обстеження сімейного стану військовослужбовця від 28.02.2023.

Також судом встановлено, що 23.02.2023 ОСОБА_1 звертався до командира 3 танкової роти 1 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу" (догляд за матір`ю).

За змістом такого рапорту до нього долучалися відповідні підтверджуючі документи.

Рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 (вих.№1369 від 21.04.2023) ОСОБА_1 просив клопотання командира перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби у запас, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу. Після звільнення з військової служби у запас позивач просив направити його для постановки на військовий облік до Дубенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Рівненської області.

За змістом такого рапорту до нього позивач додав Акт обстеження сімейного стану.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2023 №4394 ОСОБА_1 повідомлено, що рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами розглянуто і в наданих позивачем копіях документів відсутній повний пакет документів, який би надав підстави для звільнення з військової служби.

Листом від 13.07.2023 №5121 відповідач, у відповідь на адвокатський запит представника позивача про направлення їй рапорту про звільнення з доданими до нього документами, повідомив, що рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 з доданими до нього документами йому було повернуто 17.06.2023, копії вказаних документів у військовій частині не зберігаються.

Інших доказів на підтвердження розгляду поданих позивачем рапортів про звільнення з військової служби матеріали справи не містять.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Так, згідно з вимогами абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як встановлено судом, у поданих ОСОБА_1 рапортах підставою, з якою він пов`язував можливість його звільнення зі служби визначено саме "необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я": необхідність здійснення постійного догляду за своєю матір`ю.

З листів відповідача від 17.06.2023 №4394, від 13.07.2023 №5121 судом встановлено, що військова частина НОМЕР_1 , зазначивши про розгляд рапорта позивача з доданими до нього документами, повернула такі документи без розгляду по суті.

При цьому, аналізу та розгляду фактично зазначених у рапорті обставин з якими ОСОБА_1 пов`язував можливість його звільнення, а також доказів на підтвердження зазначених обставин вказані листи не містять.

Із листа від 17.06.2023 неможливо встановити, які документи були подані відповідачу і яких документів військовій частині було недостатньо для прийняття рішення про звільнення з військової служби позивача.

Суд враховує, що відповідно до ч.7 ст.26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 вказаного Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У відповідності до вимог абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з абз.13 п.14.10 Розділу ХІV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.

При цьому, наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Поряд з цим, з досліджених у справі доказів судом встановлено, що рапорти позивача разом з доданими до них документами по суті поставленого позивачем питання розглянуті не були і відповідного рішення відповідачем не прийнято, так як подані документи були повернуті без розгляду.

Більше того, у поданому відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив, що рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення його з військової служби не був зареєстрований військовою частиною НОМЕР_1 .

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії" зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

З врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачем у розглядуваних спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, оскільки військовою частиною НОМЕР_1 не прийнято мотивованого рішення за наслідками подання рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Положеннями ч.4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством і є прийнятним при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Враховуючи наведене в його сукупності, суд дійшов висновку, що для належного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, на підставі поданих ним рапортів від 23.02.2023 та 21.04.2023 та доданих до них документів, з прийняттям рішення по суті.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжити всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отриманні з незалежних від нього підстав.

Відтак, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність вiйськової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нерозгляді рапортів ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сiмейними обставинами.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 23.02.2023 та 21.04.2023 разом з доданими до них документами про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу", як військовослужбовця, який проходить вiйськову службу за призовом під час мобiлiзацiї під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постiйного догляду за хворою матір`ю, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Повний текст рішення складений 13 листопада 2023 року з урахуванням часу перебування головуючого судді у відпустці та часу його тимчасової непрацездатності

Суддя С.А. Борискін