Справа № 340/6212/23
Суддя: К.М. ПРИТУЛА
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/6212/23

Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі головуючого судді Притули К.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частина НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2020 року по 07.07.2023 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2020 року по 07.07.2023 року у сумі 293 990 гривень 28 копійок включно відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 . Зазначає, що наказом від 31.03.2020 №53 його звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення військової частини. Проте, в день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме не була виплачена в повному обсязі індексація грошового забезпечення. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022 у справі №340/9972/21, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

На виконання даного рішення суду, відповідачем 08.07.2023 перераховано на картковий рахунок грошові кошти в сумі 82370,85 грн. Отже, на думку позивача, оскільки відповідач здійснив виплату лише 08.07.2023, то наявна затримка розрахунку при звільненні та відповідач повинен нести відповідальність, передбачену ст.ст.116, 117 КЗпП України, виплативши середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2020 по 07.07.2023.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.20).

Від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надійшов.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_4 на посаді начальника тилу.

Наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) №30 від 26.02.2020 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом "й" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №53 від 31.03.2020 року ОСОБА_1 з 31.03.2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (зв. б. а.с. 15).

Так, як вказує позивач, в день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме не була виплачена, зокрема індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

У зв`язку з чим, позивач звертався до суду з позовом та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.05.2022 у справі №340/9972/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період служби з січня 2016 року по лютий 2018 року, враховуючи січень 2008 року як базовий місяць при проведенні індексації грошового забезпечення.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022 Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року в адміністративній справі № 340/9972/21 змінено. В абзаці другому та третьому резолютивної частини рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року в адміністративній справі № 340/9972/21 слова та цифри «з січня 2016 року» замінено словами та цифрами «з грудня 2015 року». В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року в адміністративній справі № 340/9972/21 залишено без змін.

На виконання рішення суду позивачу на його картковий рахунок в банківській установі 08.07.2023 зараховано грошові кошти в розмірі 82370,85 грн. (а.с.12).

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати їй середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернулася до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Статтею 1 Закону №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст.2 Закону №2011-XII).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд враховує, що зазначеними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку з особою звільненою з військової служби, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України, оскільки загальні норми підлягають застосуванню лише за умови неврегульованості правовідносин нормами спеціального законодавства.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 31.10.2019 р. у справі №828/598/17 (провадження №К/9901/23837/18), від 05.08.2020 року у справі № 826/20350/16, від 15.07.2020 року у справі № 824/144/16-а.

Відповідно до приписів ст.116 КЗпП України (в редакції Закону №2352-IX від 01.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України (в редакції , чинній до 19 липня 2022 року) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2020 по день фактичного розрахунку 07.07.2023.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні позивача розраховується з 01.04.2020 по 07.07.2023 та складає 1193 календарних днів.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 від 30.10.2023 №50, середньоденна сума грошового забезпечення на день звільнення позивача становить 535,09 грн.

Отже, розмір середнього заробітку позивача, розрахований за правилами Порядку №100, за період з 01.04.2020 по 07.07.2023 становить 638362,37 грн. (535,09 грн. х 1193), що в 7,7 разів перевищує суму грошової компенсації (82370,85 грн.), невиплатою якої у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Суд враховує, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18) зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Так, застосовуючи у даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, суд враховує наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи загальний розмір виплат нарахованих позивачеві при виключенні зі списків особового складу складав 177 867,66 гривень, з яких:

95496,81 грн. виплачено у добровільному порядку відповідно до картки особового рахунку за 2020 рік грошове забезпечення за березень 2020 року, одноразова допомога при звільненні, грошова допомога на оздоровлення, грошова компенсація за невикористані дні відпустки;

82370,85 грн. індексація грошового забезпечення виплачена на виконання рішення суду.

Таким чином, невиплачена позивачу під час звільнення індексація 82370,85 грн. становить 46,31% (82370,85 грн. / 177 867,66 грн. * 100% = 46,31%) від суми виплат, належних позивачеві при звільненні.

Визначаючи у цій справі розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд враховує розмір та істотність частки цих сум порівняно із загальним розміром сум, належних до виплати при звільненні та сумою середнього заробітку, розрахованого за період затримки (прострочення) виплати сум компенсації.

На підставі викладеного, та враховуючи правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 (провадження №К/9901/5696/20), суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат, може вважатися виплата у розмірі 295842,67 грн., яка є рівноцінною сумі виплат, несплатою яких у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Зважаючи на викладене підлягає задоволенню позов в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2020 по 07.07.2023 протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за неповний розрахунок при звільненні, то суд вважає, що належним способом захисту позову у цій частині буде стягнення вказаної вище суми, 295842,67 грн., на користь позивача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частина НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2020 року по 07.07.2023 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2020 року по 07.07.2023 року у сумі 295 842 гривень 67 копійок відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА