Справа № 260/8556/23
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2023 рокум. Ужгород№ 260/8556/23
Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючої судді Калинич Я.М. розглянувши у письмовому провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33004, Рівненська область, м. Рівне, вул. О.Борисенка, буд. 7, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Репарюк Олеся Василівна в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області), в якій просить:

1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, зарахувати ОСОБА_1 , період роботи з 11.10.1990 по 03.11.1992 різноробочим в кооперативі «Рейс» та з 08.12.1983 по 08.04.1984 період проходження чотирьохмісячних курсів підвищення кваліфікації до загального трудового стажу.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, зарахувати ОСОБА_1 , періоди роботи тракториста (лісозаготівельні роботи) по шостому розряду в Рахівському ЛДГ з 17.02.2003 по 31.08.2008 та з 21.07.2010 по 15.05.2023 до стажу роботи на посадах, які надають право на пенсію за вислугу років.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 17.05.2023, а саме з дня звернення позивача з заявою про призначення пенсії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за пунктом «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як особа, що досягла 55 років і має стаж роботи понад 12 років і 6 місяців на посаді з шкідливими умовами праці відповідно до Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992 р.

Однак, звернувшись із відповідною заявою до відповідача про призначення пільгової пенсії отримав відмову у призначені пенсії на пільгових умовах на підставі п. «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю 12 років 6 місяців стажу роботи на посаді тракториста на підготовці лісосік, трелюванні та вивезені лісу.

Не погоджуючись із даними рішеннями та вказуючи, що факт зайнятості на роботах із шкідливими і важкими умовами праці підтверджується наданими документами та є підстави для призначення пенсії саме на підставі статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», вважає, що дії відповідача є протиправними, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи:

- періоди трудової діяльності з 11.10.1990 року по 03.11.1992 року, згідно трудової книжки від 25.05.1990 року, оскільки записи про звільнення зроблено з порушенням п. 2.25 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

- період навчання з 08.12.1983 року по 08.04.1984 року, оскільки другий аркуш свідоцтва завірено іншою печаткою;

- період роботи з 17.02.2003 року по 31.08.2008 року, з 21.07.2010 року по 10.10.2017 року згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.05.2023 року №35 виданої філією «Рахівське лісове дослідне господарство», оскільки назва посади в трудовій книжні та в пільговій довідці №35 від 17.05.2023 року не відповідає назві посади затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року. У пільговій довідці відсутнє посилання на п. «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач вказує, що за відсутності пільгового стажу необхідного для призначення пенсії, а саме 12 років та 6 місяців, така пенсія не призначається. Таким чином, враховуючи, що у ОСОБА_1 на момент звернення за пенсією не було достатньо пільгового стажу необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах, йому правомірно відмовлено у її призначенні.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 05 жовтня 2023 року, а також копію адміністративного позову в електронному вигляді було надіслано ГУ ПФУ в Рівненській області на офіційну адресу електронної пошти, та доставлено в електронний кабінет 06.10.2023 року відповідно, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

17 травня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до чинного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1) заяви про призначення пенсій розглядаються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, зокрема, засобами програмного забезпечення визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За наслідком розгляду даної заяви, Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області прийнято рішення №26 від 25.05.2023 року про відмову в призначенні пенсії на підставі п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», мотивоване наступним.

Отже, Рішенням №26 від 25.05.2023 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», зазначивши наступне: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 11.10.1990 року по 03.11.1992 року, згідно трудової книжки від 25.05.1990 року, оскільки записи про звільнення зроблено з порушенням пункту 2.25 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників; за даними документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 08.12.1983 року по 08.04.1984 року, оскільки другий аркуш свідоцтва завірено іншою печаткою. До стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років не зараховано періоди з 17.02.2003 року по 31.08.2008 року, з 21.07.2010 року по 10.10.2017 року згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.05.2023 року №35 виданої філією «Рахівське лісове дослідне господарство», оскільки назва посади в трудовій книжці та в пільговій довідці №35 від 17.05.2023 року не відповідає назві посади затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року. А також в пільговій довідці відсутнє посилання на пункт «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, за змістом рішення про відмову у призначенні пенсії за віком страховий страж позивача становить 26 років 05 місяців 21 день.

Відтак, вирішено відмовити в призначені пенсії за вислугу років, як робітнику, який зайнятий на лісозаготівлях, згідно статті 13 пункту «в» Закону України «Про пенсійне забезпечення» за відсутності 12 років 6 місяців стажу роботи на посаді тракториста на підготовці лісосік, трелюванні та вивезені лісу.

Не погоджуючись з такою позицією суб`єкта владних повноважень та вказуючи, що претендує на пільгову пенсію саме на підставі пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 9 Закону №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», тобто на 11.10.2017 року, мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Список таких професій і посад затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583 (далі - Список).

Зокрема, робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання,-за спискам професій, посад і виробництв, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України мають право на пенсію за вислугу років, зокрема чоловіки після досягнення віку 55 років та за наявності станом на 11 жовтня 2017 року 26 років 6 місяців страхового стажу, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Суд встановив, що позивач досягнув 55 річного віку 07 жовтня 2022 року. Таким чином, для призначення позивачу пенсії за вислугу років після набуття ним встановленого законом 55-річного віку, його загальний страхований стаж повинен був становити не менше 26 років 06 місяців.

ГУ ПФУ в Рівненській області в оскаржуваному рішенні, як на одну з підстав для відмови у врахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу та, як наслідок, відмови у призначення пенсії, посилається на те, що записи про звільнення у трудовій книжці зроблено з порушенням пункту 2.25 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Надаючи оцінку визначеним відповідачем мотивам незарахування спірного періоду роботи 11.10.1990 року по 03.11.1992 року, суд зазначає таке.

У період спірної трудової діяльності позивача, чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162 (надалі, також - Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

За змістом пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).

Відповідно до пункту 2.8 Інструкції №162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13 Інструкції №162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

Відповідно до пункту 2.25 Інструкції №162 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням таких правил: у графі 1 проставляється порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графі 4 вказується на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.26 Інструкції №162).

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац 1 пункту 4.1 Інструкції №162).

Аналогічні вимоги містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 (надалі також - Інструкція №58, в редакції, чинній у періоди роботи позивача).

Так, згідно з пунктом 1.1. цієї Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції №58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (пункт 2.4. Інструкції №58).

Відповідно до підпункту «е» пункту 2.18 Інструкції №58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи (п.2.26 Інструкції №58).

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні положення містяться в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301, згідно якого відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Із огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Отже, суд погоджується з тим, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як встановлено судом, у позивача є в наявності трудова книжка б/н від 25.05.1990 року та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.02.2009 року, які надані останнім відповідачу до заяви від 17.05.2023 року для розгляду питання про призначення пенсії за вислугу років.

Запис №3 у трудовій книжці свідчить про прийняття 11.10.1990 року позивача на посаду різноробочим у бригаду будівельників до кооперативу «Рейс», а запис №6 свідчить про звільнення позивача 03.11.1992 року з посади різноробочого у бригаду будівельників до кооперативу «Рейс» по закінченню домовленості. Записи про прийняття і звільнення засвідчені підписом голови кооперативу «Рейс», а також скріплені печатками зазначеного кооперативу. Також у графі 4 запису про прийняття та звільнення зазначено документи на підставі яких внесено такі записи.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірного періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Отже твердження відповідача про наявність вказаних вище недоліків заповнення трудової книжки позивача за спірний період як єдиної підстави для незарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.

Інформація, яка внесена до трудової книжки про спірні періоди роботи дає можливість встановити місце роботи, посади та періоди роботи позивача.

Крім цього, згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження). Тому факт внесення записів про спірні періоди роботи вказує на прийняття роботодавцем відповідних наказів (розпоряджень), які передували запису, а зазначення пістави звільнення «по закінченню домовленості» у трудовій книжці не може бути підставою неврахування до страхового стажу відповідного періоду роботи.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, відповідно до якого, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи, характер праці тощо.

У спірному випадку, відповідачем не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів трудової книжки позивача, а відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 11.10.1990 року по 03.11.1992 року, виявивши недоліки заповнення трудової книжки.

Таким чином, відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 11.10.1990 року по 03.11.1992 року на посаді різноробочого у бригаді будівельників кооперативу «Рейс» відповідно до записів №№3-4 трудової книжки.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання з 08.12.1983 року по 08.04.1984 року, у зв`язку з тим, що другий аркуш свідоцтва завірено іншою печаткою, суд зазначає, що невірно вважати аркуш свідоцтва №8 про освіту, який завірено іншою печаткою другим, оскільки із матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що такий «другий» аркуш є додатком до свідоцтва. В додатку до свідоцтва перелічені оцінки за предмети та стоїть печатка інспекції, що їх поставила, а не закладу, яким було видано свідоцтво. На основі додатку і було видано свідоцтво про освіту, тому суд дійшов висновку, що це не другий аркуш свідоцтва №8 про освіту а додаток до свідоцтва про освіту. Відтак, незарахування до страхового стажу періоду навчання з 08.12.1983 року по 08.04.1984 року є протиправним.

Щодо незарахування до стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років періодів з 17.02.2003 року по 31.08.2008 року та з 21.07.2010 року по 10.10.2017 року, у зв`язку з тим, що згідно з довідкою №35 від 17.05.2023 року, назва посади в трудовій книжці та у довідці не відповідає назві посади затвердженої постановою КМУ №583 від 12.10.1992 року, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом «в» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII), право на пенсію за вислугу років мають: робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Так, згідно пункту «а» Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992 р., до його переліку включено посади робітників:

- лісоруби;

- трактористи на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу.

Водночас, процедура подання документів для оформлення пенсій визначається, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно пункту 2.1 Порядку 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого, такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку №22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку №22-1).

Комплексний аналіз норм Закону №1788-ХІІ та Порядку №22-1 дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «в» статті 55 Закону №1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді робітника, зайнятого на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи лісорубів, трактористів на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу. При цьому, стаж роботи на цих посадах не повинен бути меншим 12 років і 6 місяців.

Оцінюючи правомірність оскаржуваних рішень, суд зазначає про наступне.

Як зазначалась вище, разом із заявою про призначення пенсії подаються документи про підтвердження стажу, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 (далі - Порядок №637).

Так, пунктами 1, 3 Порядку №637, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із положень пунктів 20, 23, 24 Порядку №637 випливає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

З аналізу наведеного видно, що у разі відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, які установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Так, судом встановлено, що відповідно до записів в трудовій книжці позивача, вкладиша до трудової книжки та даними до його пенсійної справи документами, загальний стаж позивача включає і пільговий стаж, зокрема:

Запис №8 17.02.2003 прийнятий трактористом трактора ЛТ-157 по шостому розряду на Богданське лісництво (Рахівський держлісгосп) (Наказ №13 від 14.02.2003 року);

Запис №9 02.02.2004 переведений трактористом (лісозаготівельні роботи) по шостому розряду на Богданське лісництво (Наказ №11к від 31.01.2004 року);

Запис №10 04.10.2005 Рахівське державне лісогосподарське підприємство перейменоване в Державне підприємство «Рахівське лісове дослідне господарство» (Наказ №438 від 04.10.2005 року ДКЛМГ України);

Запис №11 02.06.2006 переведений трактористом (лісозаготівельні роботи) по шостому розряду на Устеріцьке лісництво на трактор ЮМ 3-6 (Наказ №86ак від 02.06.2006 року);

Запис №12 03.05.2007 переведений трактористом (лісозаготівельні роботи) на трактор ЛКТ-81 по шостому розряду на Богданське лісництво (Наказ №09к від 03.05.2007 року);

Запис №13 31.08.2008 звільнений за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України (Наказ №125-к від 29.08.2008 року).

Запис №19 21.07.2010 прийнятий трактористом (лісозаготівельні роботи) по шостому розрядку на Богданське лісництво тимчасово, на період розробки лісосіки (ДП «Рахівське лісове дослідне господарство») (Наказ №119-к від 21.07.2010 року).

Згідно з довідкою №35 від 17.05.2023 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданою філією «Рахівського лісового дослідного господарства», позивач працював повний робочий день в ДП «Рахівське ЛДГ», що було реорганізовано, шляхом приєднання до ДП «Ліси України» і за період з 17.02.2003 року по 01.02.2004 року виконував лісозаготівельні роботи на посаді тракториста трактора ЛТ-157 по 6-му розряду (підстава Постанова КМУ №583 від 12.10.1992), за період з 02.02.2004 року по 31.08.2008 року виконував лісозаготівельні роботи на посаді тракториста (лісозаготівельні роботи) по 6-му розряду (підстава Постанова КМУ №583 від 12.10.1992), за період з 21.07.2010 року по 15.05.2023 року виконував лісозаготівельні роботи за посадою тракториста (лісозаготівельні роботи) по 6-му розряду (підстава Постанова КМУ №583 від 12.10.1992).

Відповідно до довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії №40 від 12.06.2023 року, в періоди з 17.02.2003 року по 01.08.2004 року; з 02.02.2004 року по 31.08.2008 року та з 21.07.2010 року по 15.05.2023 року позивач повний робочий день працював в ДП «Рахівське ЛДГ» що в подальшому було реорганізовано в філію «Рахівське ЛДГ» ДСГП «Ліси України» трактористом 6-го розряду та виконував роботи по трелюванню лісу, і в загальному на вказаній посаді пропрацював 18 років 4 місяці 11 днів. Згідно Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, в якому зазначено, що пенсію за вислугу років за наявності необхідного стажу мають право «Трактористи на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу». Відщтак, посада, на якій позивач пропрацював 18 років 4 місяці 11 днів, надає йому право на отримання пенсії за вислугу років.

Окрім того, відповідно до Посвідчення №12372 від 20.03.2012 року, ОСОБА_1 20.03.2012 закінчив курси трелювальника (лісозаготівельні роботи).

Отже, як видно із матеріалів справи, факт зайнятості позивача на посадах тракториста та підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу підтверджено рядом документів, а тому, стаж роботи 17.02.2003 року по 31.08.2008 року та з 21.07.2010 року по 15.05.2023 року має бути зараховано до пільгового.

Проте, при прийнятті оскаржуваного рішення дані обставини відповідачем не взято до уваги.

Так, при визначені пільгового стажу, суб`єктом владних повноважень у рішенні №26 від 25.05.2023 року вказано лише 26 років 5 місяців 21 день страхового стажу. При цьому, відмовлено у призначені пенсії за пунктом «в» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, при вирішені цього спору суд керується частиною другою статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій «прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій «прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії» - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, оскаржувані рішення прийнято без врахування розтлумачених критеріїв, а відтак є незаконними.

Окрім того, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої-другої статті 6 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини («Спорронг та Льонрот проти Швеції») до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування «мирного володіння майном».

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

За сукупністю наведених обставин, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Рівненській області №26 від 25.05.2023 року належить скасуванню.

Визначаючись щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію вислугу років починаючи з 17 травня 2023 року, то суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Як встановлено, судом саме до повноважень органу віднесено вирішення питання щодо призначення пенсії. Відтак, такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд суб`єкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Дискреційні повноваження, насамперед, це сукупність прав і обов`язків державних органів, їх посадових та службових осіб, що дають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених проектом акта.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням дискреційних повноважень є закон і справедливість.

За таких обставин, враховуючи, що законодавець чітко визначив порядок розгляду питань про призначення пенсій та обов`язковість прийняття відповідного рішення, суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такої процедури та за відсутності відповідного рішення зобов`язувати суб`єкта владних повноважень призначити ОСОБА_1 пенсію на віком на пільгових умовах та фактично підміняти державний орган. Відтак, в задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Разом з цим, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення».

Так, відповідно до пункту 3 цієї, Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, рішення про відмову у призначені пільгової пенсії є протиправними та підлягають скасуванню. Як наслідок, заява позивача вважається такою, що не розглянута по суті і по ній не прийнято рішення.

За таких обставин та керуючись положеннями частини четвертої статті 245 КАС України, суд вважає необхідним зобов`язати суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо призначення позивачу пенсії на пільгових умовах на підставі статті 55 Закону №1788-ХІІ з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Під час повторного розгляду заяви позивача від 17.05.2023 року про призначення пенсії ГУ ПФУ в Рівненській області має врахувати: за доданими документами до страхового стажу період трудової діяльності з 11.10.1990 року по 03.11.1992 року, згідно трудової книжки від 25.05.1990 року №б/н; період навчання з 08.12.1983 року по 08.04.1984 року; до стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років періоди з 17.02.2003 року по 31.08.2008 року, з 21.07.2010 року по 10.10.2017 року згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.05.2023 року №35 виданої філією «Рахівське лісове дослідне господарство».

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (33004, Рівненська область, м. Рівне, вул. О.Борисенка, буд. 7, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25 травня 2023 року №26 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2023 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 55 Закону №1788-ХІІ, зарахувавши періоди роботи позивача з 11.10.1990 року по 03.11.1992 року; період навчання з 08.12.1983 року по 08.04.1984 року та до стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років періоди роботи з 17.02.2003 року по 31.08.2008 року, з 21.07.2010 року по 10.10.2017 року згідно з записами у трудовій книжці від 25.05.1990 року №б/н та довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 17.05.2023 року №35 виданої філією «Рахівське лісове дослідне господарство» та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області (вул. Борисенка Олександра, буд. 7, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич