Справа № 320/4798/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року справа № 320/4798/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Клименка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Столичний пекарний дім до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Пилипчука Віталія Анатолійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство Українські хлібні традиції, на стороні відповідача Київська міська рада про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

за участю:

представника позивача - Коломієць Т.М.,

представника відповідача-1 (Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Васильєва С.М.,

від відповідача-2 (державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Пилипчука Віталія Анатолійовича - не з`явився,

від представників третіх осіб (на стороні позивача Приватне акціонерне товариство "Українські хлібні традиції", на стороні відповідача Київська міська рада) - не з`явились,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний пекарний дім» (далі позивач та/або ТОВ «Столичний пекарний дім») з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі відповідач-1 та/або Департамент), Державного реєстратора прав на нерухоме майно Пилипчука Віталія Анатолійовича Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі відповідач-2 та/або державний реєстратор), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Українські хлібні традиції» (далі третя особа-1 та/або ПрАТ «Українські хлібні традиції), на стороні відповідача Київська міська рада (далі третя особа-2 та/або КМР), в якому з урахуванням уточненого позову (т.1, а.с.53-64) просить суд:

- скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.11.2022 №65566348 державного реєстратора прав на нерухоме майно Пилипчука Віталія Анатолійовича Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

- зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 5, кадастровий номер :78:045:0007 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Столичний пекарний дім» (04107, м. Київ, вул. Щекавицька, 57, ).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що є власником нежитлової будівлі за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 5А на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 30.12.2021, яке розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером :78:045:0007. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на землю земельна ділянка площею 3,0375 га, кадастровий номер :78:045:0007 перебуває в оренді у Приватного акціонерного товариства «Київхліб» (; 04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 83) на підставі договору оренди земельної ділянки від 13.08.2004, який зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів від 23.09.2004 за №78-6-00217. ТОВ «Столичний пекарний дім» зазначає, що з метою реєстрації права користування вказаною земельною ділянкою, з урахуванням положень статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, останній звернувся із заявою до центру надання адміністративних послуг, проте відповідачем-2 протиправно відмовлено у проведенні такої державної реєстрації.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позову.

27.03.2023 на адресу суду від позивача надійшли докази усунення недоліків позову разом із уточненим адміністративним позовом від 17.03.2023.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.04.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Також ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство «Київхліб» (; 04080, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 83); на стороні відповідача: Київську міську раду (; 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36).

10.06.2023 на адресу суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Департаменту стверджує про відсутність правових підстав вважати, що право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :78:045:0007 перейшло до ТОВ «Столичний пекарний дім» відповідно до частини 4 статті 120 Земельного кодексу України, адже ані ТОВ «ОРБІТАПЛЮС-V», ані ТОВ «ПАЛМЕРОН» не вжито заходів щодо оформлення права оренди вказаної земельної ділянки у встановленому законодавством порядку. Також представник відповідача-1 посилається на положення пункту 4 частини 1 статті 24, частину 4 статті 31-6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV та вважає, що права та охоронювані законом інтереси ТОВ «Столичний пекарний дім» не порушено.

15.06.2023 на офіційну електронну адресу суду від третьої особи Київської міської ради надійшли письмові пояснення по справі. У поясненнях представник КМР висловлює згоду із позицією Департаменту щодо правомірності прийнятого відповідачем-2 рішення та відсутності у позивача порушеного права та охоронюваного законом інтересу.

15.06.2023 у Київському окружному адміністративному суді зареєстровано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник ТОВ «Столичний пекарний дім» наполягає на наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову, наводячи аналогічні доводи, що і у позовній заяві та додатково відмічає, що положення статті 134 Земельного кодексу України застосовані до нього бути не можуть.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 прийнято зміну найменування третьої особи ПрАТ «Київхліб» на ПрАТ «Українські хлібні традиції».

20.06.2023 на офіційну електронну суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

27.06.2023 через канцелярію суду від третьої особи ПрАТ «Українські хлібні традиції» надійшли письмові пояснення по суті позову. У вказаних поясненнях представник третьої особи-1 вважає оскаржуване рішення протиправним та погоджується із позицією позивача в частині правових підстав для скасування останнього.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.10.2023.

09.09.2023 канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву, який поданий державним реєстратором прав. У відзиві на позовну заяву відповідач-2 наводить аналогічні обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, що й Департамент.

В судовому засіданні 17.10.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, у той час коли, представник відповідача-1 щодо задоволення позовних вимог заперечив. Інші учасники справи у судове засідання 17.10.2023 не прибули, заяв та клопотань до суду не надходило.

У судовому засіданні 17.10.2023 оголошено перерву перед судовими дебатами до 30.10.2023.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Між Київською міською радою, як орендодавцем з однієї сторони та Відкритим акціонерним товариством «Київхліб», як орендарем з іншої сторони укладено договір оренди земельної ділянки від 13.08.2004 року, відповідно до якого орендодавець, на підставі пункту 9 рішення Київської міської ради від 27.11.2003 за №227/1101, за Актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором (далі договір оренди) (т. 1, а.с. 37-40).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 вказаного договору об`єктом оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками:

- місце розташування вул. Богатирська, 5 (п`ять) в Оболонському районі м. Києва;

- розмір 3,0375 га;

- цільове призначення для експлуатації та обслуговування будівель і споруд хлібокомбінату №10;

- кадастровий номер :78:045:0007.

Договір укладено на 25 (двадцять п`ять) років (пп. 3.1 п. 3 договору оренди).

01.12.2016 між Публічним акціонерним товариством «Київхліб», як продавцем з однієї та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОРБІТАПЛЮС-V», як покупцем з іншої сторони, укладений договір купівлі-продажу майнового комплексу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою В.О. та зареєстровано в реєстрі за №1791 (далі договір від 01.12.2016) (т. 1. а.с. 26-28).

Відповідно до зазначеного договору ТОВ «ОРБІТАПЛЮС-V» придбало у ПАТ «Київхліб» майновий комплекс хлібокомбінат №10, загальною площею 16587,7 кв.м. (шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім цілих сім десятих) кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, будинок 5 (п`ять) та сплачує обумовлену цим договору ціну.

Згідно з підпунктом 1.4 пункту 1 договору від 01.12.2016 майновий комплекс, що відчужується за цим договором, розташований на земельній ділянці площею 3,0375 га, кадастровий номер: :78:045:0007, що надана у користування продавцю, згідно з умовами Договору оренди земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. від 13.08.2004 року та зареєстрованого в реєстрі за №844, а також зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 23 вересня 2004 року за №78-6-00217.

Надалі, ТОВ «ОРБІТАПЛЮС-V» продало окреслений майновий комплекс Товариству з обмеженою відповідальністю «ПАЛМЕРОН» на підставі договору купівлі-продажу майнового комплексу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузнєцовою О.А. та зареєстровано в реєстрі за №1770 (т. 1, а.с. 29-31).

Судом встановлено, що наказом Департаменту містобудування та архітектури ВО КМР (КМДА) від 28.12.2021 №1839 присвоєно об`єкту нерухомого майна ТОВ «ПАЛМЕРОН» (адміністративно-побутовому комплексу літ. А) на вул. Богатирській, 5 у Оболонському районі м. Києва на підставі, зокрема висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, виготовленого ТОВ «НДІ «АРХБУДЕКСПЕРТИЗА» від 07.12.2021 №21/12/10-1, протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ПАЛМЕРОН» від 06.12.2021 №06-12/2021 «Про поділ об`єкта нерухомого майна», адресу: вул. Богатирська, 5-А у Оболонському районі м.Києва (т. 1, а.с. 32).

Також пунктом 2 вказаного наказу присвоєно об`єкту нерухомого майна ТОВ «ПАЛМЕРОН» (комплексу будівель, до складу якого входять: головний виробничий корпус, склад матеріалів (підвал) (літ. Б), нежитлова будівля (літ. В), нежитлова будівля (літ. Г), нежитлова будівля (літ. Д), нежитлова будівля (літ. Е), нежитлова будівля (літ. Є), нежитлова будівля (літ. Ж), нежитлова будівля (літ. К), нежитлова будівля (літ. Л), нежитлова будівля (літ. М), нежитлова будівля (літ. Н)) на вул. Богатирській, 5 у Оболонському районі м. Києва, на підставі, зокрема висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, виготовленого ТОВ «НДІ «АРХБУДЕКСПЕРТИЗА» від 07.12.2021 №21/12/10-1, протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ПАЛМЕРОН» від 06.12.2021 №06-12/2021 «Про поділ об`єкта нерухомого майна», адресу: вул. Богатирська, 7 у Оболонському районі м. Києва.

30.12.2021 між ТОВ «ПАЛМЕРОН», як продавцем з однієї сторони та ТОВ «Столичний пекарний дім» з іншої сторони укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою І.Г. та зареєстрований в реєстрі за №890 (далі договір від 30.12.2021) (т. 1, а.с. 16-18).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 договору від 30.12.2021 продавець передає у власність покупця комплекс будівель, загальною площею 17426,6 кв.м., що розташований за адресою: м. Київ, Оболонський район, вулиця Богатирська 7 (сім), надалі нерухоме майно), а покупець приймає це нерухоме майно та зобов`язується сплатити його ціну відповідно до умов, визначених у цьому договорі.

Нерухоме майно, що відчужується за цим договором має розмір загальної площі 17 426,6 кв.м., до складу якого входить (пп. 1.3 п. 1 договору від 30.12.2021):

- нежитлова будівля (Літ. А), загальною площею 16789,5 кв.м.;

- нежитлова будівля (Літ. Б), загальною площею 21,9 кв.м.;

- нежитлова будівля (Літ. В), загальною площею 21,9 кв.м.;

- нежитлова будівля (Літ. Г), загальною площею 22,5 кв.м.;

- нежитлова будівля (Літ. Д), загальною площею 30,0 кв.м.;

- нежитлова будівля (Літ. Е), загальною площею 21,7 кв.м.;

- нежитлова будівля (Літ. Є), загальною площею 12,1 кв.м.;

- навіс (Літ. Ж);

- альтанка (Літ. З);

- нежитлова будівля (Літ. И), загальною площею 191,9 кв.м.;

- нежитлова будівля (Літ. К), загальною площею 179,5 кв.м.;

- нежитлова будівля (Літ. Л), загальною площею 66,3 кв.м.;

- нежитлова будівля (Літ. М), загальною площею 69,3 кв.м.;

- навіс (Літ. Н);

- споруда збірно-розбірний ангар (Літ. О);

- I споруда.

Згідно з підпунктом 1.4 пункту 1 договору від 30.12.2021 нерухоме майно, яке є предметом цього договору, розташоване на земельній ділянці, площею 3,0375 га, кадастровий номер: :78:045:0007.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Столичний пекарний дім», з метою державної реєстрації права користування земельною ділянкою площею 3,0375 га, кадастровий номер: :78:045:0007, на якій розміщене нерухоме майно, придбане останнім відповідно до договору від 30.12.2021, подано заяву про державну реєстрацію іншого речового права 18.11.2022 №315479984 до центру надання адміністративних послуг Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, про що свідчить картка прийому заяви (т. 1, а.с. 90).

До вказаної заяви позивачем було долучено наступні документи: довіреність; договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, серія та номер: НРО642200, видавник: ПН І.Г. Чайка; договір купівлі-продажу комплексу будівель, серія та номер: НРО504877, видавник: ПН І.Г. Чайка; договір оренди земельної ділянки з додатками, серія та номер: ВВЕ №758341, видавник: сторони; лист, серія та номер: 213, видавник ПрАТ «Київхліб»; лист, серія та номер: 179, видавник ТОВ «Столичний пекарний дім»; відомості з ДЗК, серія та номер: 58692134, видавник: Державний земельний кадастр.

За наслідком розгляду поданих позивачем документів державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Пилипчук Віталій Анатолійович, керуючись статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктами 18 та 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, прийняв рішення від 24.11.2022 №65566348, яким вирішено відмовити у державній реєстрації іншого речового права, право оренди земельної ділянки, кадастровий номер: :78:045:0007 за суб`єктом ТОВ «Столичний пекарний дім» (далі оскаржуване та/або спірне рішення) (т. 1, а.с. 43).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний пекарний дім», вражаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню вказане рішення, звернулось до суду з метою захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносини та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В силу вимог пункту 2 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності:и право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності на отриманий в управління об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші речові права відповідно до закону.

Згідно із частиною 1 статті 6 Закону № 1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;и 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення (ч. 2 ст. 6 Закону № 1952-IV).

Відповідно до частини 1, 2 статі 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених цим Законом: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2017 №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок №1127), який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 18 Порядку №1127 регламентовано, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

При цьому, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування (п. 23 Порядку №1127).

У свою чергу, частиною 1 статті 24 Закону № 1952-IV визначено перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав, а саме: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці); 14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; 15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості; 16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва; 17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва; 18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"; 19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою) у разі: державної реєстрації спеціального майнового права на неподільний/подільний об`єкт незавершеного будівництва; первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; державної реєстрації спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості у зв`язку з його першим відчуженням; 20) не дотримано вимоги, визначені статтею 27-2 цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

При цьому, відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена (ч. 5 ст. 24 Закону № 1952-IV).

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що підстави для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», регламентовані частиною 1 статті 24 вказаного закону та є вичерпними.

Як слідує зі змісту спірного рішення відповідачем-2 не конкретизовано пункт частини першої статті 24 Закону № 1952-IV, на підставі якого було відмовлено позивачу у державній реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер: :78:045:0007.

Разом з цим, в описовій частині оскаржуваного рішення державний реєстратор послався на положення частини 4 статті 31-6 Закону № 1952-IV та зазначив, що документи подані до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса.

Аналізуючи мотивувальну частину спірного рішення, суд відмічає, що фактично державним реєстратором прийнято відповідне рішення на підставі підпункту 9 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV.

Суд критично сприймає наведене з огляду на наступне.

Як вже було вказано судом вище, виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення (ч. 2 ст. 6 Закону № 1952-IV).

Відповідно до пункту 6 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Пунктом 8 Порядку №1127 регламентовано, що державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку.

Судом встановлено, що заява про державну реєстрацію іншого речового права від 18.11.2022 №53128927 подана позивачем до Управління (Центру) надання адміністративних послуг Подільської районної в місті Києві державної адміністрації.

Суд зазначає, що правові засади реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері надання адміністративних послуг визначає Закон України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 № 5203-VI (далі Закон № 5203-VI).

Згідно зі статтею 1 Закону № 5203-VI адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або здійснення обов`язків такої особи відповідно до закону; 2) суб`єкт звернення - фізична особа, юридична особа, яка звертається за отриманням адміністративних послуг; 3) суб`єкт надання адміністративної послуги - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 5203-VI адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.

Адміністративні послуги в електронній формі надаються з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, у тому числі через інтегровані з ним інформаційні системи державних органів та органів місцевого самоврядування. Порядок та вимоги інтеграції інформаційних систем державних органів та органів місцевого самоврядування з Єдиним державним вебпорталом електронних послуг затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері надання адміністративних послуг.

Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 5203-VI заява на отримання адміністративної послуги (далі - заява) подається в письмовій, усній чи електронній формі.

Письмова заява може бути подана суб`єкту надання адміністративної послуги особисто суб`єктом звернення або його представником (законним представником), надіслана поштою, а в разі надання адміністративних послуг в електронній формі - з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, у тому числі через інтегровані з ним інформаційні системи державних органів та органів місцевого самоврядування.

Центри надання адміністративних послуг та суб`єкти надання адміністративних послуг у випадках, передбачених законодавством, а також на вимогу суб`єкта звернення забезпечують складання заяви в електронній формі, її друк та надання суб`єкту звернення для перевірки та підписання.

У той же час, частиною 1 статті 12 Закону № 5203-VI регламентовано, що центр надання адміністративних послуг - це постійно діючий робочий орган або виконавчий орган (структурний підрозділ) органу місцевого самоврядування або місцевої державної адміністрації, що зазначені у частині другій цієї статті, в якому надаються адміністративні послуги згідно з переліком, визначеним відповідно до цього Закону.

У центрах надання адміністративних послуг послуги надаються адміністратором центру, у тому числі шляхом його взаємодії з суб`єктами надання адміністративних послуг. У виняткових випадках (якщо послуги у центрах надання адміністративних послуг не можуть бути надані адміністратором або таке їх надання є значно гіршим для інтересів суб`єктів звернення та/або публічних інтересів) окремі адміністративні послуги можуть надаватися через центр надання адміністративних послуг посадовими особами суб`єктів надання адміністративних послуг на підставі узгоджених рішень з органом, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.

Центр надання адміністративних послуг, утворений як постійно діючий робочий орган, забезпечує надання адміністративних послуг суб`єктам звернення із залученням до його роботи посадових осіб окремих виконавчих органів (структурних підрозділів) органу, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.

Центри надання адміністративних послуг мають власні найменування та можуть мати символіку. Окремо від найменування та символіки центри мають право використовувати позначення "Центр Дії".

Згідно з частиною 6 статті 12 Закону № 5203-VI перелік адміністративних послуг, які надаються через центр надання адміністративних послуг, визначається органом, який прийняв рішення про утворення центру надання адміністративних послуг.

Надання адміністративних послуг, суб`єктом надання яких є відповідна рада (її виконавчі органи або посадові особи), здійснюється виключно через центр надання адміністративних послуг.

Відповідно до відомостей, що розміщенні на сайті https://kyivcnap.gov.ua/AdminServices/Details/649f8973-a992-4436-aa10-5c58fa0839d8?categoryId=a06251c3-d20f-4243-b5b3-d2b269f341cf суб`єктами надання адміністративної послуги «державна реєстрація права власності на нерухоме майно» є: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно з посадовою інструкцією, яка затверджена Директором Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 25.07.2022 (т. 1, а.с. 85-87) основними посадовими обов`язками головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав та обтяжень Управління інспекційного контролю Пилипчука В. є, серед іншого здійснення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та їх обтяжень в межах міста Києва відповідно до законодавства України, у тому числі надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до довідки Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.05.2023 №8-к ОСОБА_1 дійсно працює в Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та займає посаду головного спеціаліста відділу державної реєстрації речових прав та обтяжень управління інспекційного контролю (т. 1, а.с. 88).

Отже, аналізуючи вказані обставини, суд вважає, що заява про державну реєстрацію іншого речового права, подана позивачем через центр надання адміністративних послуг, в силу положень Закону № 5203-VI, не може свідчити про обставини подання останньої до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса.

Таким чином, застосування державним реєстратором в оспорюваному рішенні положень пункту 9 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV є необґрунтованими.

Щодо посилання Департаменту та КМР на положення частини 4 статті 31-6 Закону № 1952-IV, суд зазначає про таке.

Так, наведеною нормою права передбачено, що державна реєстрація переходу права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщений на земельній ділянці будь-якої форми власності, яка перебувала у користуванні (на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію) відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, проводиться одночасно із державною реєстрацією переходу права користування такою земельною ділянкою від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до його набувача. Про перехід відповідного права державний реєстратор зобов`язаний негайно повідомити орендодавця, особу, яка передала земельну ділянку в користування на праві емфітевзису, суперфіцію (якщо інформація про його місце проживання (місцезнаходження) міститься у Державному реєстрі прав) поштовим відправленням або електронною поштою.

Відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Водночас, частиною 4 статті 120 Земельного кодексу України (далі ЗК України) регламентовано, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.

Також, частиною 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV встановлено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.

Суд вказує, що Верховний Суд неодноразово (зокрема, у постановах від 04.12.2018 у справі №910/18560/16, від 05.09.2018 у справі №904/9027/17) викладав висновок про те, що чинне земельне та цивільне законодавство (в різних редакціях) імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв, зокрема, у правилах наведених норм Земельного та Цивільного кодексів України.

Верховний Суд наголошував, що в разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, не залежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі (постанова Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №910/20774/17).

Також Верховний Суд зауважував, що право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки, відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні (постанови Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №914/1925/18, від 17.11.2020 у справі №904/5968/19).

Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 у справі №910/14257/18 відмітив, що до особи, яка набула право власності на будівлю, переходить на підставі статті 120 Земельного кодексу України та статті 7 Закону України «Про оренду землі» право користування (оренди) саме тією земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав, кадастровий номер якої зазначено в договорі, що передбачає набуття права власності на будівлю, незалежно від її цільового призначення, але не частиною такої земельної ділянки. Для переходу (передачі орендарем) права, в тому числі оренди, на частину земельної ділянки обов`язковим є попереднє виділення такої частини в окрему земельну ділянку з присвоєнням їй окремого кадастрового номера, тобто після набуття такою частиною земельної ділянки статусу об`єкта цивільних прав.

У той же час, підпунктом «е» частини 1 статті 141 ЗК України регламентовано, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

В постанові від 15.08.2023 у справі № 903/852/21 Верховний Суд дійшов до висновку, що після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також право оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже, й відповідні права та обов`язки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 920/675/17, від 18.02.2020 у справі № 907/132/19.

Таким чином, беручи до уваги наведене, твердження Департаменту та КМР про не вчинення ані ТОВ «ОРБІТАПЛЮС-V», ані ТОВ «ПАЛМЕРОН» при переході речового права на об`єкт нерухомого майна державної реєстрації переходу права користування такою земельною ділянкою від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до його набувача, як підстави, що унеможливлюють подальшу реєстрацію права оренди ТОВ «Столичний пекарний дім» на земельну ділянку кадастровий номер: :78:045:0007, є безпідставними.

Що ж стосується посилання Департаменту у відзиві на позовну заяву від 10.06.2023 на пункт 4 частини 1 статті 24 Закону № 1952-IV, відповідно до якого підставою для відмови в державній реєстрації прав є те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, слід звернути увагу на те, що окреслена норма Закону № 1952-IV не була покладена в основу спірного рішення.

Додатково суд вважає за доцільне також відхилити посилання Департаменту на положення частини 2 статті 124 ЗК України, з огляду на таке.

Згідно із частиною 1 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Тобто, земельні торги відбуваються щодо земельних ділянок, щодо перебувають у державній чи комунальній власності при передачі в їх оренду, за виключенням випадків, встановлених частиною 2 статті 134 ЗК України.

У свою чергу, частиною 2 статті 134 ЗК України, серед іншого регламентовано, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Приймаючи до уваги те, що на земельній ділянці кадастровий номер: :78:045:0007 розташовується об`єкт нерухомого майна (будівлі, споруди), який перебуває у власності ТОВ «Столичний пекарний дім», положення частини 2 статті 124 ЗК України не підлягають застосуванню, адже такі обставини є виключеннями для застосування окресленої норми ЗК України.

Разом з цим, суд відхиляє посилання Департаменту та КМР про відсутність порушеного права позивача, адже оскаржуваним рішенням останнього фактично позбавлено права на державну реєстрацію права користування земельною ділянкою кадастровий номер: :78:045:0007, на якій безпосередньо розміщено об`єкт нерухомого майна, який належить йому на праві приватної власності.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про не відповідність спірного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.11.2022 №65566348.

Щодо способу захисту порушеного права, суд зазначає, що позивач в уточненому позові просить скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.11.2022 №65566348 державного реєстратора прав на нерухоме майно Пилипчука Віталія Анатолійовича Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 2 статті 9 КАС України регламентовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи повноваження суду, визначені пунктом 2 частини 2 статті 245 КАС України, та з огляду на невідповідність чинному законодавству оспорюваного рішення відповідача-2, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.11.2022 №65566348 державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Пилипчука Віталія Анатолійовича.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 5, кадастровий номер :78:045:0007 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Столичний пекарний дім» (04107, м. Київ, вул. Щекавицька, 57, ), суд враховує наступне.

За правилами статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У той же час, положеннями частини 4 статті 245 КАС України регламентовано, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 у справі №826/17220/17 та у постанові 10.09.2020 у справі №806/965/17.

Також при вирішенні позовних вимог у зазначеній частині, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 13 Конвенції «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує, що «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

У розвиток положень цієї статті ЄСПЛ у своїх рішеннях також наголошує на необхідності оцінки ефективності обраного зацікавленою особою способу захисту. Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) суд зазначає, що засіб захисту, котрий вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Тобто ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Чуйкін проти України» (Заява № 28924/04, від 13 січня 2011 року) зауважив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Беручи до уваги те, що рішення відповідача-2 є протиправним, а ТОВ «Столичний пекарний дім» надано всі необхідні документи для державної реєстрації права оренди земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 5, кадастровий номер :78:045:0007, суд вважає, що обраний позивачем захист порушеного права в цій частині не матиме наслідком втручання в дискреційні повноваження державного реєстратора та в повній мірі забезпечить захист порушеного права ТОВ «Столичний пекарний дім».

Отже, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що доцільним є зобов`язання вчинити певні дії безпосередньо Департамент, адже відповідач-2 (державний реєстратор) є посадовою особою відповідача-1, тобто перебуває у трудових відносинах з останнім.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 962,00 грн. відповідно до копії платіжного доручення №СПД0127 від 21.12.2022 (т. 1, а.с. 12).

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, сума судового збору, яка підлягає сплаті становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня.

Позовна заява містить одну позовну вимогу немайнового характеру, з огляду на те, що вимога про зобов`язання здійснити державну реєстрацію права оренди земельної ділянки є наслідком протиправності рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Звідси слідує, що сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем за подання даного адміністративного позову становить 2481,00 грн., у той час коли, ним сплачено 4962,00 грн.

Отже, сума судового збору у розмірі 2 481,00 грн. є переплатою.

Суд роз`яснює позивачу, що за правилами пункту 1 частини 1 статті 7 Закону №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи наведене, при розподілі судових витрат в межах даної адміністративної справи в порядку статті 143 КАС України сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 становить 2 481,00 грн.

Натомість позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право на повернення переплати судового збору у розмірі 2 481,00 грн. шляхом подання відповідного клопотання до суду.

Питання щодо розподілу судових витрат, понесених на правову допомогу ТОВ «Столичний пекарний дім» у позовній заяві не порушувалось.

При цьому, суд вважає, що стягнення судового збору має здійснюватися за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту, оскільки державний реєстратор є посадовою особою останнього.

В судовому засіданні 30.10.2023 судом було проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення суду складено 09.11.2023.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 24.11.2022 №65566348 державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Пилипчука Віталія Анатолійовича.

3. Зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 5, кадастровий номер :78:045:0007 за Товариством з обмеженою відповідальністю Столичний пекарний дім (місцезнаходження: 04107, м. Київ, вул. Щекавицька, 57, ідентифікаційний код 44389984).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Хрещатик, б. 32-а, ідентифікаційний код 26199097) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Столичний пекарний дім (місцезнаходження: 04107, м. Київ, вул. Щекавицька, 57, ідентифікаційний код 44389984) судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.