Справа № 440/12648/23
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 13 листопада 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/12648/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької районної ради про визнання неправомірними дії щодо нарахування та невиплати грошової компенсації при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2023 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцької районної ради, в якій просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Кременчуцької районної ради щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період роботи з 07.05.2021 по 06.05.2022 тривалістю 9 календарних днів, з 07.05.2022 по 06.07.2023 тривалістю 30 календарних днів та з 07.05.2023 по 03.07.2023 тривалістю 5 календарних днів, разом 44 календарних дні;

зобов`язати Кременчуцьку районну раду нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за період роботи з 07.05.2021 по 06.05.2022 тривалістю 9 календарних днів, з 07.05.2022 по 06.05.2023 тривалістю 30 календарних днів та з 07.05.2023 по 03.07.2023 тривалістю 5 календарних днів, разом 44 календарних дні у розмірі 95824,52 грн;

допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення з Кременчуцької районної ради на користь позивача нарахованої, але не виплаченої компенсації у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 65334,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 позовну заяву залишено без руху через невідповідність останньої вимогам статей 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18.09.2023 судом отримано заява відповідача про визнання позову в повному обсязі.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Кременчуцької районної ради № 71-к від 06.05.2021 позивача призначено на посаду радника заступника голови районної ради.

Розпорядженням голови районної ради від 10.06.2021 № 82/1-к позивача переведено на посаду радника голови районної ради.

Розпорядженням голови районної ради від 14.06.2021 року № 84/1-к позивача переведено на посаду радника заступника голови Кременчуцької районної ради з 14.06.2021.

Розпорядженням голови районної ради від 20 жовтня 2021 року № 132-к позивача переведено на посаду радника голови Кременчуцької районної ради з 21.10.2021.

30.06.2023 позивачем подано заяву про звільнення з посади за угодою сторін. На виконання вказаної заяви 03.07.2023 головою Кременчуцької районної ради винесено розпорядження № 24-к про звільнення позивача з займаної посади.

Вказаним розпорядженням від 03.07.2023 № 24-к передбачено виплатити позивачу компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи: з 07.05.2021 по 06.05.2022 за 9 календарних днів; з 07.05.2022 по 06.05.2023 за 30 календарних днів; з 07.05.2023 по 03.07.2023 за 5 календарних днів.

Довідкою про доходи ОСОБА_1 від 03.06.2023 підтверджено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 2177,83 грн.

Як зазначив позивач та не заперечував відповідач, у день звільнення з посади відповідачем не здійснено нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки.

Незгода позивача з такою бездіяльністю відповідача стала підставою для звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та відповідним доводам позивача, суд виходить з такого.

Предметом розгляду є встановлення правових підстав для виплати відповідачем грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

Питання щодо проходження служби в органах місцевого самоврядування, звільнення із неї, права та обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування". Однак, вищезазначеним нормативно-правовим актом не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в органах місцевого самоврядування, а, отже, в даному випадку необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства.

Статтею 3 КЗпП України регламентовано, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені статті 116 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України "Про відпустки".

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Аналогічні положення містить також частин першої та четвертої статті 83 Кодексу законів про працю України.

Статтею 3 Закону України "Про відпустки" передбачено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

У дослідженому випадку підставою для виплати позивачу грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку є звільнення з посади.

Суд зауважує, що виплата роботодавцем працівнику грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку при звільненні з роботи є однією із основних державних соціальних гарантій, закріпленою на законодавчому рівні нормами Закону України "Про відпустки" та Кодексу законів про працю України, та не може ставитись в залежність від наявності фонду оплати праці.

Отже, позивач має право на отримання компенсації за дні невикористаної відпустки.

За змістом частини четвертої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Частиною першою статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частини четвертої цієї статті у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

З огляду на викладені обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, а також зважаючи на визнання позову відповідачем та відсутність у суду доказів повного усунення порушень, що стали підставою для звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період роботи з 07.05.2021 по 06.05.2022 за 9 календарних днів; з 07.05.2022 по 06.05.2023 за 30 календарних днів; з 07.05.2023 по 03.07.2023 за 5 календарних днів, а разом 44 календарних дні та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за період роботи з 07.05.2021 по 06.05.2022 за 9 календарних днів; з 07.05.2022 по 07.05.2023 за 30 календарних днів; з 07.05.2023 по 03.07.2023 за 5 календарних днів, а разом 44 календарних дні.

Що стосується іншої частини позовних вимог, то суд переконаний у відсутності підстав для їх задоволення.

Так слід зауважити, що спір, який складає предмет цієї справи, виник у зв`язку зі бездіяльністю відповідача щодо розрахунку, нарахування та виплати компенсації, однак позивач наполягає саме на стягненні з відповідача конкретно визначеної суми компенсації.

Суд вважає, що вимога про стягнення може бути задоволена у випадку протиправної невиплати розрахованої та нарахованої суми компенсації. Разом із тим, у справі, що розглядається, відповідач не здійснив розрахунку та не нарахував таку компенсацію, а тому в межах розгляду цієї справи суд уповноважений лише на надання оцінки бездіяльності відповідача щодо здійснення розрахунку, нарахування та виплати позивачу компенсаційних сум.

Окремо слід зауважити, що суд не є тим органом, на якого покладається обов`язок здійснювати розрахунок компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині звернення рішення суду в цій справі до негайного виконання у межах суми стягнення пенсії за один місяць, суд виходить з того, що судове рішення у цій справі має зобов`язальний характер і не відноситься до рішень, які підлягають негайному виконанню, а тому підстави для задоволення вимог позивача про звернення рішення до негайного виконання відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є компенсаційними та не носять характеру періодичних платежів, суд не знаходить підстав для допуску рішення до негайного виконання.

Згідно з частиною першою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 229, 243-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Кременчуцької районної ради (вул. Центральна, 231, с. Білецьківка, Полтавська область, 39760, ) про визнання неправомірними дії щодо нарахування та невиплати грошової компенсації при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Кременчуцької районної ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за період роботи з 07.05.2021 по 06.05.2022 за 9 календарних днів; з 07.05.2022 по 06.05.2023 за 30 календарних днів; з 07.05.2023 по 03.07.2023 за 5 календарних днів, а разом 44 календарних дні.

Зобов`язати Кременчуцьку районну раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за період роботи з 07.05.2021 по 06.05.2022 за 9 календарних днів; з 07.05.2022 по 06.05.2023 за 30 календарних днів; з 07.05.2023 по 03.07.2023 за 5 календарних днів, а разом 44 календарних дні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чеснокова