Справа № 420/23349/23
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відмову у видачі ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї батька військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби, яке відображене в листах Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки вих. № 943/11415 від 09.0.2023 року та Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 2712 від 11.07.2023 року; зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видати ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за зразком, встановленим додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.04.2022 року безпосередньо під час проходження військової служби стався нещасний випадок, який спричинив смерть ОСОБА_4 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть, висновком експерта та протоколом засідання ВЛК. Посилання відповідача на п. 2 ст. 3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними, оскільки спростовуються копією висновку експерта, копією витягу із протоколу засідання ВЛК, копією витягу з наказу. Відповідач навмисно перекручує факти та прийняв протиправне рішення про відмову у видачі посвідчення.

Представниками Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відзиви на позовну заяву до суду не надано.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

06 липня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Теплодарського міського управління устиції Одеської області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_1 (а.с. 34).

04 квітня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про смерть № НОМЕР_2 ОСОБА_4 (а.с. 25).

17 жовтня 2022 року командиром військової частини НОМЕР_3 видано наказ № 59-рс, яким ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю (а.с. 26).

07 листопада 2022 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про отримання посвідчення «члена сім`ї загиблого військовослужбовця».

Листом від 09.06.2023 року Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив Роздільнянський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про те, що дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється на членів сім`ї ОСОБА_4 та видача посвідчення «члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби» не передбачена та запропоновано довести вказане рішення до громадянина ОСОБА_2 із обов`язковим роз`ясненням порядку оскарження в разі незгоди (а.с. 28).

11 липня 2023 року Роздільнянським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки листом № 2712 повідомив ОСОБА_3 про те, що дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється на членів сім`ї ОСОБА_4 та видача посвідчення «члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби» не передбачена (а.с. 27).

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на, зокрема, військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Згідно п. 4.16 IV Інструкції № 937 членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби". Облік, видача та списання бланків посвідчень і листів талонів покладаються на посадових осіб обласного ТЦКСП.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий територіальним центром комплектування та соціальної підтримки; дітям військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, посвідчення видаються після досягнення ними 7-річного віку; дітям, які не досягли цього віку, передбачені законодавством пільги надаються на підставі довідки, що видається одному з членів сім`ї військовослужбовця.

З аналізу вищевикладеного слідує, що в разі смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.

З матеріалів справи вбачається, що в листі Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 09.06.2023 року № 943/11415, та листі Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 11.07.2023 року № 2712 зазначено, що відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження. В постанові про закриття кримінального провадження від 30.12.2022 року вказано, що згідно акту судово-медичного дослідження № 1171/131 в шлунку, тонкому кишечнику, печінці, нирці та сечі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено: кофеїн, мета дон, та невстановлені речовини. Також в ході повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом останніх 12 років перебував у наркотичній залежності та 23.12.2021 звернувся до «Медичного діагностично-наркологічного центру «Відродження-ХХІ», де перебував на замісній терапії та систематично отримував пігулки «Метадону ЗН». Таким чином, дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється на членів сім`ї ОСОБА_4 та видача посвідчення «члена сім`ї військовослужбовця, який загину (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби» не передбачена (а.с. 27-28).

Разом з тим, згідно довідки про причину смерті № 131 від 03.04.2022 року причина смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - отруєння не уточненою хімічною речовиною (а.с. 24).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 131 від 03.04.2022 року, причинами смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є набряк легень; токсична дія не уточненої речовини; отруєння не уточненою хімічною речовиною (а.с. 19).

Згідно висновку експерта № 131 від 31.05.2022 року смерть ОСОБА_4 настала від отруєння не уточненою речовиною, яке призвело до набряку легень та причинило розвиток дихальної недостатності. Отруєння не уточненою речовиною знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку зі смертю, та, по відношенню до живої людини, згідно п. 2.1.3 «т», «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критеріями небезпеки для життя (а.с. 20-22).

Згідно витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2167 від 14.10.2022 року, травма солдата ОСОБА_4 , 1986 р.н. «Отруєння не уточненою хімічною речовиною. Токсична дія не уточненої речовини. Набряк легень», яка призвела до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, лікарським свідоцтвом про смерть № 131 від 03.04.2022 р., свідоцтвом про смерть № НОМЕР_4 серії НОМЕР_5 04.04.2022 р. травма, яка призвела до смерті одержана в результаті нещасного випадку, так, пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 23).

Відповідно до п. 1.1, 1.3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Згідно п. 21.30 розділу І Положення № 402 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення.

Тобто, військово-лікарська комісія встановлює причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця.

В той же час, відповідачами, суб`єктами владних повноважень, не надано будь-яких доказів на підтвердження скасування чи внесення змін до рішення військово-лікарської комісії № 2167 від 14.10.2022 року по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв ОСОБА_4 .

Суд не приймає до уваги посилання відповідачів у листах від 09.06.2023 року № 943/11415, та від 11.07.2023 року № 2712 на те, що в постанові про закриття кримінального провадження від 30.12.2022 року вказано, що згідно акту судово-медичного дослідження № 1171/131 в шлунку, тонкому кишечнику, печінці, нирці та сечі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено: кофеїн, мета дон, та невстановлені речовини, оскільки згідно висновку експерта № 131 від 31.05.2022 року смерть ОСОБА_4 настала від отруєння не уточненою речовиною, яке призвело до набряку легень та причинило розвиток дихальної недостатності.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що смерть військовослужбовця ОСОБА_4 є наслідком вчинення ним дій у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відповідачами, суб`єктами владних повноважень, суду не надано.

Отже, посилання відповідачів на приписи п. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу для відмови ОСОБА_2 у видачі посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379, є неспроможними.

При цьому, позивач просить суд, серед іншого, зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видати ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за зразком, встановленим додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 року.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями

При цьому, відповідно до положень ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, оскільки при вирішенні питання про встановлення статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час військової служби та видачі посвідчення про пільги не було враховано усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача в цій частині буде зобов`язання Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути заяву від 07.11.2022 року щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за зразком, встановленим додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 року, та прийняти рішення з урахуванням встановлених судом обставин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною відмову Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, викладену в листі № 943/11415 від 09.06.2023 року, у видачі ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за зразком, встановленим додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 року; визнання протиправною відмову Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, викладену в листі № 2712 від 11.07.2023 року, у видачі ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за зразком, встановленим додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 року; зобов`язання Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути заяву від 07.11.2022 року щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за зразком, встановленим додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 року, та прийняти рішення з урахуванням встановлених судом обставин. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Пироговська, 6), Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (адреса: 67400, Одеська область, м. Роздільна, вул. Європейська, 35), третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, викладену в листі № 943/11415 від 09.06.2023 року, у видачі ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за зразком, встановленим додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 року.

Визнати протиправною відмову Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, викладену в листі № 2712 від 11.07.2023 року, у видачі ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за зразком, встановленим додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 року.

Зобов`язати Роздільнянський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути заяву від 07.11.2022 року щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за зразком, встановленим додатком до постанови Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 року, та прийняти рішення з урахуванням встановлених судом обставин.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук