Справа № 240/8852/23
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
08 листопада 2023 року м. Житомир справа № 240/8852/23
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова, викладену в листі від 09.02.2023, у зарахуванні ОСОБА_1 періоду навчання в Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут з 22.08.1994 по 15.06.1997 до загальної вислуги років у Збройних силах України;
- зобов`язати Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова зарахувати ОСОБА_1 період навчання в Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут з 22.08.1994 по 15.06.1997 до загальної вислуги років у Збройних силах України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 22.08.1994 по 15.06.1997 навчався у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут, який відповідно до п.2 постанови КМУ від 19.08.1992 №490 «Про реформу системи військової освіти" знаходиться у системі військової освіти Міністерства оборони України, тобто був військово-навчальним закладом. Після закінчення навчання у ліцеї з 21.07.1997 позивач був зарахований до Житомирського військового інституту радіоелектроніки. Однак період навчання у військово-навчальному закладі Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут з 22.08.1994 по 15.06.1997 не був зарахований до стажу військової служби, у зв`язку з чим 30.01.2023 позивач звернувся з рапортом до командування інституту з проханням зарахувати йому навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут до загальної вислуги років військової служби. Відповідачем відмовлено позивачу у задоволенні рапорту, у зв`язку з відсутністю законних підстав для зарахування періоду навчання в ліцеї до стажу військової служби, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
29.05.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що оскільки військовий ліцей, у якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», навчання у яких здійснюється з метою підготовки до вступу у військово-навчальні заклади, тому період навчання у них не може вважатися проходженням військової служби.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про загальний обов`язок і військову службу» в редакції від 19.11.1993 визначено виключний перелік видів військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів та військова служба за контрактом офіцерського складу.
Також, відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» для статусу військовослужбовця необхідно досягнення 18-річного віку, тоді як набір до ліцею здійснюється у віці 14-16 років, починаючи з 8 класу, тобто на час навчання у Львівському військовому ліцеї ім.Героїв Крут позивач не міг мати статусу військовослужбовця та проходити військову службу.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що у період з 22.08.1994 (згідно з наказом начальника Львівського військового ліцею імені Героїв Крут від 22.08.1994 №92) по 15.06.1997 (згідно з наказом начальника Львівського військового ліцею імені Героїв Крут від 15.06.1997 №118 «Про випуск з ліцею ліцеїстів») ОСОБА_1 навчався у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут (а.с.13-14).
Після відбуття канікулярної відпустки безпосередньо після закінчення Львівського військового ліцею імені Героїв Крут Хімчик О.М. вступив на навчання до Житомирського військового інституту радіоелектроніки та після здачі вступних іспитів був зарахований до нього 21.07.1997, що підтверджується витягом із послужного списку ОСОБА_1 (а.с.16).
З 18.04.2022 до теперішнього часу позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації осіб офіцерського складу в Житомирському військовому інституті ім.С.П. Корольова (з місцем дислокації м.Житомир) курсовим офіцером навчального курсу факультету охорони державної таємниці та інформаційного протиборства, що підтверджується витягом із наказу про зарахування до списків особового складу від 18.04.2022 №155 (а.с.18).
30.01.2023 ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командування інституту з проханням зарахувати йому навчання у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут до загальної вислуги років військової служби (а.с.9-10).
Обґрунтовуючи своє прохання в рапорті позивач зазначив наступне. Відповідно до ст.24 Закону України «Про загальний військовий початком обов`язок і військову службу» в редакції від 25.03.1992 перебування на військовій службі вважався день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаного в приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних. Така ж норма містилася в абзаці четвертому п.4 розділу І «Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами i старшинами», затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 №174/93, згідно з якого день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом військовозобов`язаних.
Таким чином позивач вважає, що почав проходити військову службу у системі Міністерства оборони України з 22.08.1994 з дня проходження навчання у ліцеї.
Відповідач листом від 09.02.2023 №519/604 відмовив ОСОБА_1 у задоволенні рапорту, у зв`язку з відсутністю законних підстав для зарахування періоду навчання в ліцеї до стажу військової служби (а.с.11).
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини виникли між Житомирським військовим інститутом ім.С.П. Корольова та військовослужбовцем ОСОБА_1 щодо початку проходження ним військової служби для визначення стажу військової служби.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , досягнувши віку 15 років, з 22.08.1994 був зарахований на перший курс (9 клас) до Львівського військового ліцею імені Героїв Крут. З 21.07.1997 ОСОБА_1 у віці 18 років був зарахований курсантом Житомирського військового інституту радіоелектроніки (а.с.13-14, 16).
Відповідно до ч.2 ст.65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до Закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (в редакції від 12.12.1993, чинній на час зарахування позивача до ліцею та проходження навчання у ньому), початком перебування на військовій службі вважається, зокрема, день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.
Між тим, стаття 24 Закону №2232-ХІІ в редакції Закону України від 18.06.1999 №766-XIV, яка набрала чинності 31.07.1999 - вже не пов`язувала початок перебування на військовій службі з днем прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею).
Зазначена норма Закону №2232-ХІІ передбачала, що початком проходження військової служби є, зокрема, день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено виключний перелік видів військової служби: - строкова військова служба; - військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; - військова служба за контрактом осіб рядового складу; - військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; - військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; - військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; - військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Згідно з п.1 ст.8 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Стаття 3 Закону №2011-XII у редакції від 21.05.1993, визначала наступне коло осіб, які належать до військовослужбовців: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці строкової і надстрокової служби та військової служби за контрактом Збройних Сил України, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, Служби національної безпеки України, військ цивільної оборони, а також інших військових формувань, що створюються Верховною Радою України, стратегічних сил стримування, які дислокуються на території України, військовослужбовці-жінки, курсанти військових навчальних закладів.
Частиною 1 статті 20 Закону №2232-ХІІ (у редакції від 12.12.1993) встановлено, що на військову службу у добровільному порядку приймаються особи, які відповідають вимогам військової служби, зокрема громадяни віком від 17 до 21 року, в тому числі ті, котрі досягли 17-річного віку в рік зарахування на навчання, а також військовослужбовці та військовозобов`язані віком від 18 до 23 років, які не мають військових звань офіцерського складу і виявили бажання вчитися у військово-навчальних закладах, - на військову службу курсантів військово-навчальних закладів.
Громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба (ч.1 ст.25 Закону №2232-ХІІ у редакції від 12.12.1993).
Відповідно до положень ч.2 ст.25 Закону №2232-ХІІ (у редакції від 12.12.1993) громадянам, які не мали військового звання до вступу у військово-навчальний заклад, після зарахування на навчання присвоюється військове звання рядового чи матроса. Інші військові звання, присвоєні до вступу у військово-навчальний заклад, зберігаються. Курсантам, випускникам вищих військово-навчальних закладів і військових кафедр (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки), світських вищих навчальних закладів з рівнем підготовки бакалавра присвоюється первісне офіцерське звання молодшого лейтенанта, а з рівнем магістра - лейтенанта.
Згідно з ч.1 ст.12 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, можуть проходити попередню підготовку в загальноосвітніх навчальних закладах, військових ліцеях, ліцеях з посиленою військово-фізичною підготовкою, у військових оркестрах, навчальних закладах громадських організацій, на підготовчих курсах при вищих військових навчальних закладах або військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у віці 15-18 років навчався з 22.08.1994 по 15.06.1997 у Львівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою ім.Героїв Крут. На той час позивач не належав до кола військовослужбовців та не приймав військову присягу, а проходив підготовку для вступу до військового навчального закладу, як це передбачено ст.12 Закону №2232-ХІІ у чинній на той час редакції. Після закінчення навчання у ліцеї позивач одержав атестат про повну середню освіту.
Водночас, військову службу ОСОБА_1 розпочав після зарахування його курсантом до вищого військового-навчального закладу Житомирського військового інституту радіоелектроніки ім. С.П.Корольова, після закінчення Львівського військового ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою ім.Героїв Крут.
При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №490 від 19.08.1992 "Про реформу системи військової освіти" були створені вищі військові навчальні заклади. Пунктом 2 цієї Постанови визначено, що Львівський військовий ліцей з присвоєнням йому імені ОСОБА_2 створено на базі Львівської спеціальної школи-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою, з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до положень Закону України від 13.05.1999 №651-XIV "Про загальну середню освіту", визначено, що ліцей - це навчальний заклад III ступеня з профільним навчанням та допрофесійною підготовкою (може надавати освітні послуги II ступеня, починаючи з 8 класу).
Суд вважає, що Львівський військовий ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою ім.Героїв Крут, в якому позивач навчався та отримав повну загальну середню освіту, не є військовими навчальним закладом у розумінні Закону №2232-ХІІ, тому строк навчання у ньому не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у ст.2 Закону №2232-ХІІ.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27.03.2012 у справі №21-7а12, від 16.04.2013 у справі №21-107а13, від 01.10.2013 у справі №21-330а13, від 12.12.2019 у справі №818/1880/18, від 19.12.2019 у справі №540/902/19, від 12.02.2020 у справі №813/3997/17, від 10.10.2018 у справі 825/1086/17.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490 «Про реформу системи військової освіти» військові ліцеї були створені з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393 визначено обмежений перелік підстав для зарахування до вислуги років, до яких навчання у військових ліцеях не входить.
Тому Верховним Судом сформована та підтримана у подальшому позиція, що ліцеї не належать до військових навчальних закладів, а навчання у них не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у ст.2 Закону №2232-ХІІ.
На підставі вищевказаного, навчання ОСОБА_1 у Львівському військовому ліцеї імені Героїв Крут у період з 22.08.1994 по 15.06.1997, передувало вступу до вищого військового навчального закладу, та здійснювалося лише з метою підготовки для подальшого вступу на навчання до вищого військового навчального закладу, відтак не може вважатися безпосередньо військовою службою.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач порушень прав ОСОБА_1 не допускав, оскільки не мав обов`язку щодо зарахування періоду навчання позивача у ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку його військової служби та до вислуги років.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін