Справа № 2а-9606/11/1370
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2011 р. № 2а-9606/11/1370

м. Львів

15 год. 00 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Коморний О.І.,

секретар судового засідання Гнилиця Р.І.

від

позивача ОСОБА_1

відповідача не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Галицькому районі м. Львова.

Обставини справи.

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № виставленого 31.05.2011р. відповідачем, Державною податковою інспекцією в Галицькому районі м. Львова.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення рішення відповідачем не взято до уваги та обставини, що позивач відчужив житловий будинок, який розташований на орендованій земельній ділянці, відтак платити орендну плату позивач не повинен.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, вважає, що договір оренди земельної ділянки припинився у зв`язку з переходом права власності від позивача до іншої особи.

Представник відповідача не прибув, про час та місце проведення розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно поданого заперечення, відповідачем позовні вимоги заперечуються з викладених у ньому підстав.

Суд заслухав пояснення представника позивача, дослідив подані документи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в:

Позивачем 16.12.2004 року укладено з Львівською міською радою договір оренди землі (а.с.8-9) відповідно до якого позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :07:007:0016 загальною площею 0,1227 га яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Строк дії договору десять років - до 25.03.2014 року.

Згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 17.10.2010р., позивач відчужив гр.. ОСОБА_3 розташований на орендованій земельній ділянці належний йому будинок (а.с.10).

Згідно довідки відповідача (а.с.11), станом на 15.12.2010р. заборгованість по орендній платі у позивача відсутня.

Відповідачем 31 травня 2011 року винесено податкове повідомлення-рішення №, згідно якого позивача зобов`язано сплатити суму податкового зобов`язання в розмірі 5052.28 грн. граничним строком сплати до 30.08.2011 року як орендну плату з фізичної особи за користування земельною ділянкою площею 0.06140 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . та призначена для обслуговування будинку, щознаходиться за цією ж адресою. Сума податку нарахована за період з 01.01.2011 року по 30.06.2011 року включно.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Завданням земельного законодавства відповідно до ч.2 ст. 4 Земельного кодексу України є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється відповідно до ч.1 ст.124 Земельного кодексу України на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають відповідно до ст..25 Земельного кодексу України з моменту державної реєстрації цих прав.

Водночас, відповідно до ч.5 ст.126 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до п «е`ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно з ч. 1 ст.654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Однак позивачем не надано суду доказів того, що укладений ним 16.12.2004 року з Львівською міською радою договір оренди землі, який у встановленому порядку зареєстрований, розірвано.

Посилання позивача на те, що право оренди перейшло до іншої особи у зв`язку із відчуженням будинку не може братися судом до уваги, оскільки такий перехід повинен бути оформленим у встановленому законом порядку, оскільки як вже було зазначено, відповідно до п «е`ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці є лише підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Проте у матеріалах справи відсутні докази того, що новий власник будинку належним чином переоформив право користування землею, зокрема позивачем не надано доказів внесення змін у договір оренди від 16.12.2004 в частині нового користувача, або ж укладення новим власником будинку іншого договору оренди з Львівською міською радою, як і не надано доказів сплати орендної плати новим користувачем земельної ділянки та доказів того, що позивач звертався до Львівської міської ради з клопотанням про внесення змін в укладений договір чи його розірвання у зв`язку із переходом права власності на будинок.

Водночас суд звертає увагу позивача, що у зв`язку з відчуженням будинку і не переоформленням у порядку встановленому законом користування землею новим власником, позивач не позбавлений права звернутися у регресному порядку до фактичного користувача земельною ділянкою з вимогою про відшкодування понесених ним витрат по сплаті орендної плати.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані.

Суд зазначає, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст..94 КАС України, судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 05.12.2011 р. о 17:30 год.

Суддя Коморний О.І.