Справа № 120/8687/23
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 листопада 2023 р. Справа № 120/8687/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Предметом спору в даній справі є протиправність, на думку позивача, дій державної установи "Вінницька установа виконання покарань №1", що полягають у відрахуванні із соціальної допомоги засудженому ОСОБА_1 на побутові витрати та на стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі № І-І/2006.

З метою, зобов`язання відповідача припинити відрахування коштів із вищезазначеної допомоги, позивач звернувся до суду.

Ухвалою 26.06.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

21.07.2023 на адресу суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Представник відповідача вважає дії ДУ "Вінницька УВП (№1)", які полягають у відрахуванні з отримуваного доходу ОСОБА_1 - соціальної допомоги як особі з інвалідністю, які здійснюються відповідно до ст. 121 КВК України, а також відрахування за виконавчим листом у справі І-І/2006, виданого 30.10.2006 апеляційним судом Вінницької області, цілком законними, а позовні вимоги позивача безпідставними, та такими що не підлягають до задоволення.

В своїх доводах представник відповідача покликається на положення ст. 121 КВК України у якому вказано, що особи, які відбувають покарання у виправних колоніях, відшкодовують витрати на їх утримання, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу.

Порядок відшкодування вартості витрат на утримання засуджених у виправних колоніях встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відшкодування засудженими витрат, встановлених частиною першою цієї статті, що належить до власних надходжень виправних колоній, здійснюється після відрахування податку на доходи фізичних осіб і аліментів. Відрахування за виконавчими листами та іншими виконавчими документами здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно із п. 4 Порядку, засуджені відшкодовують вартість свого утримання в установах виконання покарань, крім випадків, передбачених Кримінально-виконавчим кодексом України.

Відповідно до п. 5 Порядку, відшкодування засудженими вартості витрат на їх утримання за звітний місяць здійснюється із заробітку, пенсій та іншого доходу, що нараховані засудженим у місяці, що настає за звітним.

Згідно із законодавства України доходи населення - грошові кошти і матеріальні блага, які отримує населення для підтримання фізичного, морального, економічного та інтелектуального стану. Доходом є отримані гроші (заробітна плата, соціальні виплати та трансферти, прибуток та змішаний дохід, доходи від власності, виграші та призи, роялті та інше), а також безкоштовно отримані товари, роботи чи послуги.

Соціальна допомога особі з інвалідністю, яку з лютого 2023 року отримує позивач є таким же доходом, як і інші види соціальної допомоги.

25.07.2023 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, встановив наступне.

ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та з 13.09.2004 відбуває покарання, наразі перебуває в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

27.02.2015 рішенням Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи позивачу встановлена безстроково третя група інвалідності, що підтверджується довідкою від 27.02.2015 серії ААА №037292.

В лютому 2023 позивачу призначена соціальна допомога, як особі з інвалідністю, відповідно до положень Закону Україи "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" та Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 №261.

Відповідач із соціальної допомоги позивача здійснює відрахування коштів на комунально-побутові послуги (витрати електроенергії, витрати води і стоків, амортизація постільних речей, опалення, витрати банно-прального комплексу, заробітна плата господарчої обслуги з нарахуванням), а також на виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30.10.2006 року.

Позивач, такі дії відповідача вважає протиправними, тому звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та обставинам справи, зазначає таке.

Відповідно до ст. 3 Кримінального кодексу України (далі - КК України) законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому забороняється застосування іншого закону за аналогією, тобто заповнення прогалини у КК України шляхом застосування його до випадку, який прямо ним не передбачений, але є подібним, схожим. При цьому вільне тлумачення Закону не допускається.

За змістом положень статті 4 КК України вибір і призначення судом покарання залежить від виду санкції норми Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин. Порядок відбування покарання регулюється іншими законодавчими актами.

Так, відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Статтею 2 КВК України визначено, що кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 18 КВК України засуджені до позбавлення волі, в тому числі засуджені до довічного позбавлення волі, відбувають покарання у виправних колоніях.

Згідно з ч. 2 ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Статтею 60-1 КВК України визначено, що засуджені до обмеження волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

Пенсії засудженим за наявності відповідного права призначаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем відбування покарання.

Виплата особам, засудженим до обмеження волі, призначених пенсій здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на рахунок установи за місцем відбування покарання.

Із пенсій засуджених до обмеження волі відшкодовуються витрати на їх утримання в установах виконання покарань в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому не менш як п`ятдесят відсотків пенсії зараховується установою за місцем відбування покарання на особовий рахунок засуджених.

Позивач є особою з інвалідністю, проте відповідно до законодавства не має права на пенсію.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" громадяни України, які є дітьми померлого годувальника або досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1-3 ст. 10 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд виплачуються щомісячно за поточний місяць. Державна соціальна допомога на догляд, призначена особам, зазначеним у статті 7 цього Закону, виплачується незалежно від одержуваних ними інших видів допомоги, стипендій, аліментів або інших доходів. Особам, які перебувають на повному державному утриманні у відповідній установі (закладі), виплачується 20 відсотків призначеного розміру державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю.

Водночас в силу приписів ст. 121 КВК України особи, які відбувають покарання у виправних колоніях, відшкодовують витрати на їх утримання, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу.

Порядок відшкодування вартості витрат на утримання засуджених у виправних колоніях встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відшкодування засудженими витрат, встановлених частиною першою цієї статті, що належить до власних надходжень виправних колоній, здійснюється після відрахування податку на доходи фізичних осіб і аліментів. Відрахування за виконавчими листами та іншими виконавчими документами здійснюється у порядку, встановленому законом.

Отже, підставою для відрахування з соціальної допомоги позивача коштів на відшкодування витрат на його утримання в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)» є положення статей 60-1, 121, 122 КВК України, якими чітко регламентовано, по-перше, обов`язок засуджених до позбавлення волі відшкодовувати витрати на їх утримання в установах виконання покарань, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу, і, по-друге, обов`язок відповідної установи забезпечити відшкодування цих витрат.

Постановою Кабінету Міністрів України № 80 від 14.02.2017 затверджено Порядок відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань (далі Порядок № 80).

Вказаним Порядком визначено механізм відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням засуджених до обмеження або позбавлення волі (далі - засуджені) в установах виконання покарань.

Так, відповідно до пунктів 3-6 Порядку № 80 утримання засуджених в установах виконання покарань полягає у створенні належних матеріально-побутових умов під час відбування покарання, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Засуджені відшкодовують вартість свого утримання в установах виконання покарань, крім випадків, передбачених Кримінально-виконавчим кодексом України.

Відшкодування засудженими вартості витрат на їх утримання за звітний місяць здійснюється із заробітку, пенсій та іншого доходу, що нараховані засудженим у місяці, що настає за звітним.

Утримання засуджених в установах виконання покарань включає в себе надання житлово-комунальних та побутових послуг.

До житлово-комунальних послуг, що надаються засудженим, належать:

комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Пунктами 7-8 Порядку № 80 передбачено, що вартість витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань, яка відшкодовується із нарахованого їм заробітку, пенсій та іншого доходу, розраховується за видами наданих послуг, які безпосередньо пов`язані із забезпеченням створення належних матеріально-побутових умов під час відбування покарання.

Методика розрахунку розмірів відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань затверджується Мін`юстом.

Водночас згідно з пунктом розділу 6 Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 369/5 від 07.03.2013, засуджені, які відбувають покарання у виправних колоніях, відшкодовують витрати на їх утримання, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу.

Відшкодування засудженими витрат, встановлених абзацом першим пункту 6.1 цього розділу, що належить до власних надходжень виправних колоній, здійснюється після відрахування податку на доходи фізичних осіб і аліментів. Відрахування за виконавчими листами та іншими виконавчими документами здійснюється у порядку, встановленому законом.

Особам з інвалідністю першої та другої груп, жінкам з вагітністю понад чотири місяці, непрацюючим жінкам, які мають дітей у будинках дитини при виправних колоніях, непрацюючим чоловікам віком понад шістдесят років і жінкам понад п`ятдесят п`ять років (якщо вони не одержують пенсії), а також особам, звільненим від роботи через хворобу, в тому числі хворим на активну форму туберкульозу, комунально-побутові послуги надаються безоплатно. Засудженим, які відбувають покарання у виховних колоніях, харчування, одяг, взуття, білизна і комунально-побутові послуги надаються безоплатно.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що особи, які відбувають покарання у виправних колоніях у виді позбавлення волі, в тому числі довічного позбавлення волі, та які не працюють, відшкодовують витрати на їх утримання, зокрема вартість комунальних послуг, шляхом здійснення установою виконання покарань відрахування відповідних сум з пенсії засуджених та за рахунок інших коштів, які є на їхніх особових рахунках.

При цьому суд звертає увагу на те, що КВК України не містить такого обмеження щодо визначення кола осіб, з яких здійснюється відшкодування витрат, як засуджені до позбавлення волі на певний строк, та не розподіляє засуджених за такою ознакою як тривалість строку покарання.

Крім того, суд враховує, що КВК України є Законом, тоді як постанова Кабінету Міністрів України № 80 від 14.02.2017 "Про затвердження Порядку відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань", яка містила певні обмеження, належить до підзаконних нормативно-правових актів, а отже має нижчу юридичну силу.

Таким чином, при визначенні підстав для відрахування з соціальної допомоги позивача грошових коштів на покриття витрат на його утримання в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)» застосуванню підлягають насамперед норми КВК України.

Щодо доводів позивача в тій частині, що Порядок № 80 у редакції чинній до 07.02.2019 визначав механізм відшкодування витрат засуджених до позбавлення волі на певний строк, суд зазначає, що кримінально-виконавчий кодекс подібного обмеження не встановлює та не розподіляє засуджених, які зобов`язані відшкодовувати витрати на їх утримання в установі виконання покарань, за ознакою тривалості строку відбування покарання. Також Кодекс не містить жодних положень, які б передбачали відповідні пільги для тих осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Крім того, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 30.01.2019, яка набрала чинності з 07.02.20219, внесено зміни до Порядку відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань та у пункті 1 цього Порядку слова "на певний строк" виключено.

Таким чином, з 07.02.2019 ознака строку ув`язнення виключена з Порядку № 80.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що незалежно від виду покарання, засуджені до позбавлення волі відшкодовують вартість витрат на власне утримання в установі виконання покарань, до яких, зокрема, відносяться витрати на комунальні та побутові послуги. При цьому чинним законодавством прямо передбачено, що джерелом походження коштів для відшкодування таких витрат може бути пенсія та інші особисті кошти засудженого.

Враховуючи те, що соціальна допомога, як особі з інвалідністю встановлена позивачу у зв`язку із відсутністю у останнього права на отримання пенсії, а відтак є альтернативною виплатою, передбаченою законодавством у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціального забезпечення.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)", здійснюючи у спірний період з лютого 2023 року відрахування з соціальної допомоги позивача витрат на його утримання в установі (за комунальні та побутові послуги), діяла на підставі та в межах визначених законом повноважень, тобто правомірно.

Щодо позовної вимоги про протиправність відрахування із соціальної допомоги позивача стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №I-I/2006, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 КВК України уповноважений орган з питань пробації здійснює контроль за правильністю і своєчасністю відрахувань із заробітку засуджених до виправних робіт і перерахуванням відрахованих сум у доход держави. Відрахування провадяться з усієї суми заробітку, без виключення з цієї суми податків та інших платежів і незалежно від наявності претензій до засудженого за виконавчими документами, за кожний відпрацьований місяць при виплаті заробітної плати. В осіб, які працюють за сумісництвом, відрахування провадяться із заробітку за кожним місцем роботи. Відрахування відповідно до судового рішення починаються з наступного дня після надходження судового рішення та повідомлення на підприємство, в установу чи організацію, але не раніше ніж судове рішення набрало чинності. Відрахування не провадяться з грошових допомог, які одержуються в порядку загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціального забезпечення, виплат одноразового характеру, не передбачених системою оплати праці, сум, які виплачуються як компенсація за витрати, пов`язані з відрядженням, та інших компенсаційних виплат.

Враховуючи те, що соціальна допомога, яку отримує позивач, є частиною державного соціального страхування і соціального забезпечення, а відтак відповідач діяв протиправно відраховуючи із вищевказаної допомоги стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №I-I/2006.

Обираючи спосіб захисту у спірній ситуації, суд вважає, що слід зобов`язати відповідача припинити відрахування із соціальної допомоги ОСОБА_1 стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №I-I/2006.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо відрахування із соціальної допомоги ОСОБА_1 стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №I-I/2006.

Зобов`язати Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" припинити відрахування із соціальної допомоги ОСОБА_1 стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №I-I/2006.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (код ЄДРПОУ - 08562602, вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, 21100)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна