Справа № 460/10406/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 460/10406/23 пров. № А/857/14552/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року, прийняте суддею Борискіним С.А. об 11 годині 54 хвилині у м. Рівному, повний текст складено 10 липня 2023 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

ФОП ОСОБА_1 (надалі ФОП, позивач) звернулася із позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (надалі ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень від 14.02.2023 №1196/, №1197/, №1198/, №1199/.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів конкретного платника, що підлягають врахуванню при визначенні його оподатковуваного доходу, не обов`язково мають дорівнювати нормативам, визначеним Наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 тим більш, що транспортні засоби, що належать позивачу не включені до додатків до цього наказу. А відтак відповідні витрати мають визнаватися на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.07.2020 у справі №826/13368/15, та у постанові від 15.02.2023 у справі № 826/1269/16.

Із цього слідує, що висновки і власні розрахунки відповідача про невикористання позивачем придбаних товарно-матеріальних цінностей (дизельного палива) в господарській діяльності не ґрунтуються на вимогах закону та вочевидь не можуть відповідати дійсності.

При нормуванні витрат дизельного палива та задоволення потреб рухомого складу транспортних засобів у паливно-мастильних матеріалів, позивач керувався фактичними нормами витрат, розрахованими щодо кожного конкретного автомобіля виходячи із визначених для нього показників, а відповідні витрати пального в цьому разі були підтверджені наявними відповідними первинними документами, що враховували навантаження, відстань, час простою та інші фактори.

Ревізорами не встановлено факту не використання в господарській діяльності придбаних товарно-матеріальних цінностей, а висновки ґрунтуються виключно на власних припущеннях та не ґрунтуються на фактичних матеріалах справи.

Стосовно вказівки відповідача на відсутність залишків ТМЦ на кінець звітного періоду, як і ненадання інших відомостей щодо з`ясування відстані пройдених маршрутів, ТТН, подорожніх листів, тощо, суд зазначив, що в цьому випадку позивач, будучи на загальній системі оподаткування, має обов`язок вести Книгу обліку доходів і витрат, яка не передбачає ведення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування. Поняття «запаси» визначено П(С)БО 9 «Запаси».

Водночас, п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1996 № 996 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який веде підприємство.

Тобто, в цьому випадку дія цього Закону не поширюється на таку категорію суб`єктів господарювання як фізичні особи - підприємці.

Висновок відповідача про заниження позивачем податку на додану вартість у періоді, що перевірявся, є необґрунтованим. Як наслідок, немає підстав вважати правомірним посилання контролюючого органу на завищення позивачем суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового періоду за період перевірки.

Надання послуг перевезення вантажів підтверджується актами здачі-прийняття робіт, міжнародними товарно-транспортними накладними, СМР, подорожніми листами вантажного автомобіля в міжнародному сполученні.

ФОП ОСОБА_1 підтвердила факт отримання товару від контрагентів належними та допустимими доказами, що описані в Акті перевірки, а також підтвердила рух активів за наслідками отримання таких товарів згідно банківських документів.

Твердження відповідача, що для перевірки не було надано запитувані документи, не відповідає фактичним обставинам справи, - згідно наданих листів про надання документів, до кожного з них надано відповідь з копіями документів для проведення перевірки, на яких ревізор ставив відмітку про отримання.

Таким чином матеріалами справи підтверджується дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства щодо подання податкової звітності зокрема з податку на додану вартість та відсутність доказів порушення податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2022 від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що перевіркою встановлено, що списання палива і мастильних матеріалів не здійснюється, виходячи з даних про пробіг автомобіля та норм витрат палива і мастильних матеріалів автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 10.02.1998 № 43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті».

Згідно ст.20 Закону України «Про автомобільний транспорт» у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої тахографи.

Враховуючи, що платник податків перебував на загальній системі оподаткування, що покладені на нього обов`язки вести облік відповідно до обраної (загальної) системи оподаткування, та те, що платником податків до перевірки не надано заявок на надання транспортних послуг, інформації контрольних пристроїв - тахографів по кожному автомобілю конкретно, не дає можливості підтвердити правильність визначення даних щодо пробігу автомобіля згідно виставленого маршруту.

Разом з тим, для перевірки платником податків надано наказ №1 від 03.01.2022, №5/2022 від 15.04.2022 щодо встановлення норм витрат пального. Проте, підтверджених розрахунків, щодо встановлення норм витрат палива платником не надано.

В порушення пп.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не включено до складу податкових зобов`язань суму ПДВ в розмірі 191 073 грн, вартості придбаного дизельного палива, оливи, що було віднесене до складу податкового кредиту.

Звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, що зазначена у постанові №826/13368/15 від 28.07.2020 та загальних положень Наказу №43 норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті призначені для планування потреби підприємств, організацій та установ (далі - підприємств) в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витрат ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

В порушення пп.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПК України позивачем не включено до складу податкових зобов`язань суму ПДВ в сумі 56 226,53 грн., вартості придбаних ТМЦ, що були віднесені до складу податкового кредиту у відповідних періодах.

ФОП ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі та у відзиві на позовну заяву вказував, що підтверджених розрахунків, щодо встановлення норм витрат палива платником не надано. Проте, на запит перевіряючого про надання документів (вручений ФОПу 27.12.2022) 28.12.2022 підприємець надала документи, в тому числі Наказ на затвердження норм витрат дизельного палива. В ході перевірки перевіряючими постійно вручались запити про надання тих чи інших документів, які одразу ж надавались, про що свідчать листи-відповіді на запити, що містяться у матеріалах справи. Причини не надання запитуваних документів зазначались у письмовому вигляді. Жоден запит не містив вимоги надати розрахунки щодо встановлення норм витрат палива.

Витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів конкретного платника, що підлягають врахуванню при визначенні його оподатковуваного доходу, не обов`язково мають дорівнювати цим нормативам, тим більш, що транспортні засоби, що належать позивачу не включені до додатків до цього наказу. А відтак відповідні витрати мають визнаватися на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2020 у справі № 826/13368/15, постанові від 15.02.2023 № 826/1269/16, які повинна враховуватися судом згідно ч. 5 ст. 242 КАС України.

Звертає увагу на те, що дані щодо пробігу автомобілів згідно виставленого маршруту містяться в подорожніх листах вантажного автомобіля у міжнародному сполученні, які є первинними документами, для обліку пробігу автомобіля в кілометрах, кількості спожитого пального. Пройдений кілометраж заповняється водієм на основі даних одометра - пристрою для вимірювання відстані, що подолав транспортний засіб. Зазначені первинні документи були надані для перевірки, що підтверджується листами від 28.12.2022 та 30.12.2022.

При нормуванні витрат дизельного палива та задоволення потреб рухомого складу транспортних засобів у паливно-мастильних матеріалів, позивач керувався фактичними нормами витрат, розрахованими щодо кожного конкретного автомобіля виходячи із визначених для нього показників, а відповідні витрати пального в цьому разі були підтверджені наявними відповідними первинними документами, що враховували навантаження, відстань, час простою та інші фактори.

Таким чином необґрунтованими є доводи контролюючого органу про завищення (недоведення) позивачем витрат, виходячи із розрахунку витрат палива та мастильних матеріалів відповідно до Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.98 № 43 та їх не підтвердженням в господарській діяльності платника.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства проведеної у ФОП ОСОБА_1 , 11.01.2023 складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету №215/Ж5/17-00-24-05-17/ про результати документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2022 від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах (далі Акт перевірки).

В резолютивній частині Акта перевірки зазначено: «Перевіркою дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні ФОП ОСОБА_1 у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2022 (реєстр № від 17.11.2022) від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, встановлено:

1. порушено п.189.1 ст.189, пп. «г» п.198.5 ст. 198, п.198.6 ст.198, п.200.2, п.200.4 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 255597 грн., в т.ч. за лютий 2022 - 26767 грн., за березень 2022 - 3774 грн., за квітень 2022 - 30227 грн., за травень 2022 - 15479 грн., за червень 2022 - 7317 грн., за липень 2022 - 31512 грн., за серпень 2022 - 56011 грн., за вересень 2022 - 37403рн., за жовтень 2022 - 47107 грн. та завищення податкового кредиту на суму ПДВ 2896,00грн, а саме 132,00 грн у березні 2022, 97,00 грн у травні 2022, 2667,00 грн у жовтні 2022, що призвело до завищення від`ємного значення з ПДВ, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації) за жовтень 2022 на суму 103394 грн., та завищення суми бюджетного відшкодування на 60745 грн (липень 2022 - 22962 грн., серпень 2022 13815 грн, вересень 2022 14618 грн, жовтень 2022 9350 грн) та донараховано податок на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету у сумі 94354 грн. у т.ч. за лютий 2022 - 4599 грн., за березень 2022 - 1983 грн., за квітень 2022 - 20285 грн., за травень 2022 - 9389 грн., за червень 2022 - 19698 грн., за липень 2022 - 10710 грн., за серпень 2022 - 16583 грн., за вересень 2022 - 1821грн., за жовтень 2022 - 9285 грн.;

2. порушення п.201.1, п.201.10 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: не складено та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 255597 грн., в т.ч. за лютий 2022 - 26767 грн., за березень 2022 - 3774 грн., за квітень 2022 - 30227 грн., за травень 2022 - 15479 грн., за червень 2022 - 7317 грн., за липень 2022 - 31512 грн., за серпень 2022 - 56011 грн., за вересень 2022 37403 грн., за жовтень 2022 - 47107 грн.».

За змістом Акта перевірки, при перевірці податкових зобов`язань нарахованих за операціями на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, встановлено заниження податкового зобов`язання у квітні 2022 на суму ПДВ 3000,00 грн. (податкова накладна №6 від 07.04.2022, виписана ПП «ДЕВІК» () на загальну суму 18000,00 грн) та завищення у липні 2022 на суму ПДВ 3000,00 грн. (розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 18.07.2022 №1 до податкової накладної №6 від 07.04.2022, виписана ПП «ДЕВІК» () на загальну суму -18000,00 грн.).

Перевіркою своєчасності, достовірності і повноти визначення суми податкових зобов`язань та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації (рядок 9 (колонка Б) (реєстр. № від 17.11.2022) встановлено їх заниження на суму 255597 грн., в т.ч. за лютий 2022 - 26767 грн., за березень 2022 - 3774 грн., за квітень 2022 - 30227 грн., за травень 2022 - 15479 грн., за червень 2022 - 7317 грн., за липень 2022 - 31512 грн., за серпень 2022 - 56011 грн., за вересень 2022 - 37403рн., за жовтень 2022 - 47107 грн. При перевірці податкових зобов`язань нарахованих відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України, а саме: за операціями, що оподатковуються за основною ставкою, встановлено заниження податкового зобов`язання на 255597,00 грн.

Згідно з положеннями п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України (надалі ПК України), у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Отже, у разі придбання товарів/послуг, які не використовувалися в господарській діяльності, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України Кодексу.

Списання палива і мастильних матеріалів здійснюється, виходячи з даних про пробіг автомобіля та норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 № 43 «Про затвердження Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті».

Судом встановлено, що придбання пального на території України здійснюється у ТОВ «ВЕСТ КАРД» на підставі договору №040417-02/09/21-ПГ273 від 02.09.2021.

У ФОП ОСОБА_1 за перевіряємий період (станом на 31.10.2022) наявні у власності наступні основні засоби (транспортні засоби) DAF XF 105.460, ДНЗ - НОМЕР_1 , VOLVO FH 13, ДНЗ - НОМЕР_1 , DAF XF 460 FT, ДНЗ - НОМЕР_2 ; DAF XF 460 FT, ДНЗ - НОМЕР_3 ; DAF XF 460 FT, ДНЗ - НОМЕР_4 ; DAF XF 105.410, ДНЗ - НОМЕР_5 . В період охоплений перевіркою фізична особа - платник податків ОСОБА_1 здійснювала перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні та по території України.

Суд першої інстанції вірно визнав необґрунтованими посилання на Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 № 43, оскільки цей галузевий нормативний акт призначений для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива. Крім того, зазначений нормативно - правовий акт не може визначати прав та обов`язків позивача, оскільки не пройшов державної реєстрації в Міністерстві юстиції України.

У той же час витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів конкретного платника, що підлягають врахуванню при визначенні його оподатковуваного доходу, не обов`язково мають дорівнювати цим нормативам. А відтак, відповідні витрати мають визнаватися на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України (як того вимагає пункт 138.2 статті 138 цього Кодексу).

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 28.07.2020 у справі №826/13368/15 та від 01.03.2023 у справі № 280/4484/19.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 у справі №820/2788/18 зазначив, про те, що застосування таких норм для визначення розміру витрат на паливо нормами пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК не передбачено. Ці норми встановлюють вимогу щодо документального підтвердження витрат та їх безпосереднього зв`язку з отриманням доходу.

Крім того, враховуючи те, що організаційно-правова форма позивача відмінна від зазначених у загальних положеннях даного нормативно-правого акту, тому застосування контролюючим органом його норм до внутрішньо-господарської діяльності фізичної особи-підприємця у імперативному порядку є протиправним, оскільки положення наказу Міністерства транспорту від 10.02.1998 №43 мають відомчий характер та не є обов`язковими для даного суб`єкта господарювання.

Окремо, суд апеляційної інстанції зазначає, що наказ Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 застосовується різними суб`єктами господарювання та є актом нормативно-технічного характеру, а не нормативно-правовим.

На думку суду, зазначене лише підтверджує відсутність у такого акту обов`язкового характеру та свідчить про можливість застосування його позивачем у своїй господарській діяльності на власний розсуд, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 08 вересня 2020 у справі № 808/966/16.

Суд першої інстанції вірно зазначив про те, що позивач з метою обліку пального під час здійснення господарської діяльності керувався власними, встановленими нормами витрат пального, які розраховані з огляду на характеристики, технічний стан та рік випуску належних йому автомобілів, та враховують вагу вантажів, які перевозяться, а також не перевищують максимальні норми витрат встановлені виробником та здійснені за результатами підрахунку та аналізу витрат за 2021 на підставі подорожніх листів, показів одометрів автомобілів та фактичних витрат під час надання послуг з перевезення вантажів.

Прийняттю зазначених наказів передували контрольні заміри витрат палива для вантажних автомобілів за кожен рейс та контрольних замірів норм витрат дизельного палива відповідно.

Відтак, при нормуванні витрат дизельного палива та задоволення потреб рухомого складу транспортних засобів у паливно-мастильних матеріалів, позивач керувався фактичними нормами витрат, розрахованими щодо кожного конкретного автомобіля виходячи із визначених для нього показників, а відповідні витрати пального в цьому разі були підтверджені наявними відповідними первинними документами, що враховували навантаження, відстань, час простою та інші фактори.

За змістом пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В силу підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Згідно підпункту 177.4.5 ПК України цієї ж норми, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

У пункті 44.1 статті 44 ПК України зазначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Отже, наявність первинних документів під час проведення перевірки є необхідною умовою для підтвердження правомірності декларування показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати такі первинні документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з обов`язком контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів. Ненадання платником податків відповідних документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності.

Пунктом 85.2 статті 85 ПКУ визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

З огляду на встановлені судом обставини щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності у сфері надання послуг з перевезення та доставки вантажів на власних транспортних засобах, що не заперечується відповідачем, придбання позивачем пального та його використання у межах господарської діяльності (для заправки транспортних засобів), що підтверджено належним чином оформленими первинними документами, а саме: видатковими накладними, актами приймання-передачі товарів, актами приймання-передачі послуг, наказами про списання ТМЦ використаних в господарській діяльності.

Суд першої інстанції доцільно звернув увагу на те, що використання придбаних товарно-матеріальних цінностей (запчастин) підтверджується актами на списання запасних запчастин, що складалися по мірі придбання та встановлення їх на транспортні засоби. У зв`язку з тим, що придбані запчастини використовувалися відразу після придбання, складського зберігання не здійснювалося, у зв`язку з чим неможливо було провести інвентаризацію.

Надання послуг перевезення вантажів підтверджується актами здачі-прийняття робіт, міжнародними товарно-транспортними накладними, СМР, подорожніми листами вантажного автомобіля в міжнародному сполученні.

ФОП ОСОБА_1 підтвердила факт отримання товару від контрагентів належними та допустимими доказами, що описані в Акті перевірки, а також підтвердила рух активів за наслідками отримання таких товарів згідно банківських документів.

Таким чином, зменшення позивачем чистого прибутку за спірні періоди 2022 на витрати з придбання палива відповідає положенням пункту 177.2 статті 177 ПКУ.

З приводу покликання апелянта на відсутність залишків ТМЦ на кінець звітного періоду, а також на ненадання інших відомостей щодо з`ясування відстані пройдених маршрутів, ТТН, подорожніх листів, тощо, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що позивач, будучи на загальній системі оподаткування, має обов`язок вести Книгу обліку доходів і витрат.

Форма та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат затверджені наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481.

Вказаним Порядком ведення Книги обліку доходів і витрат не передбачено ведення залишку товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній системі оподаткування. Поняття «запаси» визначено П(С)БО 9 «Запаси».

Водночас, п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1996 № 996 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який веде підприємство.

Тобто, в цьому випадку дія цього Закону не поширюється на таку категорію суб`єктів господарювання як фізичні особи - підприємці. Отже, нормами чинного законодавства обов`язок щодо ведення товарних запасів фізичними особами - підприємцями на загальній систем оподаткування не передбачений.

Оскільки матеріалами справи підтверджується дотримання ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства щодо подання податкової звітності, зокрема, з податку на додану вартість та відсутність доказів порушення податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2022 від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, то суд прийшов до правильного висновку про те, що податкові повідомлення-рішення від 14.02.2023 №1196/, №1197/, №1198/, №1199/ є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у справі №460/10406/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 10.11.2023