Справа № 420/7634/23
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

10 листопада 2023 року

м. Київ

справа №420/7634/23

адміністративне провадження № К/990/36965/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоді роботи в Татарбунарській центральній районній лікарні на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога з 18.01.1993 по 31.03.1993 та на посаді завідувача відділенням анестезіології з 20.09.1999 по 13.02.2001, в Міській лікарні №12 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога реанімації опікового відділення з 14.02.2001 по 15.09.2003, в КНП «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради на посаді лікаря-анестезіолога відділення інтенсивної терапії загального профілю (опікове відділення); з 16.09.2003 по 10.10.2011, на посаді завідувача відділенням, лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії з 11.10.2011 по 27.12.2019, на посаді старшого лікаря анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії з 28.12.2019 по 28.02.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі:

- з дати призначення пенсії з 07.10.2016 - періоди роботи в Татарбунарській центральній районній лікарні - на посаді лікаря анестезіолога реаніматолога з 18.01.1993 по 31.03.1993 та на посаді завідувача відділенням анестезіології з 20.09.1999 по 13.02.2001, в Міській лікарні №12 - на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога реанімації опікового відділення з 14.02.2001 по 15.09.2003, в КНП «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради - на посаді лікаря-анестезіолога відділення інтенсивної терапії загального профілю (опікове відділення) з 16.09.2003 по 10.10.2011, на посаді завідувача відділенням, лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії з 11.10.2011 по 30.09.2016;

- з дати перерахунку пенсії з 01.10.2018 - періоди роботи в КНП «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії та завідувача блоком, лікаря-анестезіолога блоку цілодобового спостереження за хворими з політравмою та опіками відділення анестезіології та інтенсивної терапії - з 1.10.2016 по 30.09.2018;

- з дати перерахунку пенсії з 01.04.2021 - період роботи в КНП «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради - на посаді завідувача блоком, лікаря-анестезіолога блоку цілодобового спостереження за хворими з політравмою та опіками відділення анестезіології та інтенсивної терапії - з 01.10.2019 по 27.12.2019р., на посаді старшого лікаря анестезіологічного відділення з ліжками інтенсивної терапії - з 28.12.2019 по 28.02.2021.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2023, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2023, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

На думку скаржника, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Також скаржник вказує на відсутність правової позиції Верховного Суду щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в подібних правовідносинах, а також покликається на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 210/4914/15-а.

Проте висновки Верховного Суду у справі № 210/4914/15-а є нерелевантними до спірних правовідносин у справі, що розглядається, оскільки правовідносини у справах № 210/4914/15-а та № 420/7634/23 хоч і є схожими, але не подібними - різні обставини справи.

При цьому Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 в подібних правовідносинах (щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи на посаді лікаря центральної районної лікарні у подвійному розмірі) дійшов висновку, що редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2023 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Надіслати Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.Ю. Бучик

Суддя А.І. Рибачук