Справа № 280/9563/21
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року Справа № 280/9563/21 СН/280/24/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області,

Державної судової адміністрації України

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом (вх.№58039) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі відповідач 1, ТУ ДСА України в Запорізькій області), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповного нарахування і виплати йому винагороди судді за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень та липень 2021 року;

- зобов`язати ТУ ДСА України в Запорізькій області донарахувати і виплатити належну йому винагороду судді за січень 2021 року в розмірі: 5093,04 грн; за лютий 2021 року в розмірі: 6045,00 грн; за березень 2021 року в розмірі: 6045,00 грн; за квітень 2021 року в розмірі: 6045,00 грн; за травень 2021 року в розмірі: 6045,00 грн; за червень 2021 року в розмірі: 6045,00 грн; за липень 2021 року в розмірі: 6045,00 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків і зборів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є суддею Чернігівського районного суду Запорізької області. У січні - липні 2021 року ТУ ДСА України в Запорізькій області нараховано позивачу суддівську винагороду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовуються для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2 102,00 грн. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними з підстав того, що відповідно до приписів спеціального законодавства суддівська винагорода за січень - липень 2021 року підлягає нарахуванню, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року, - в розмірі 2270 грн. Крім того, зменшивши позивачу розмір базового посадового окладу, відповідач пропорційно зменшив позивачу і щомісячну доплату за вислугу років, оскільки 20% мало щомісячно складати від базового розміру посадового окладу 68100,00 грн (30 х 2270,00 грн), а не від 63060,00 грн (30 х 2102,00 грн). Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати в повному обсязі винагороди судді протиправною, у зв`язку чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 12.10.2021 суд відкрив загальне позовне провадження у справі та призначив підготовче засідання на 08.11.2021; залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Державну судову адміністрацію України.

03.11.2021 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№63575), в якому представник відповідача зазначає, що частина третя статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є бланкетною нормою, оскільки визначає лише кількість прожиткових мінімумів для працездатних осіб для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який необхідний для обчислення посадового окладу судді. При цьому, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як і розмір мінімальної заробітної плати щорічно встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України». Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2270 грн, з 1 липня 2379 грн, з 1 грудня 2481 грн; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2102 грн. Відтак, нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди у період з 01.01.2021 по 31.07.2021 виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн проводилась у розмірі, встановленому статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». З огляду на викладене, вважає безпідставними позовні вимоги, у зв`язку з чим просить відмовити в їх задоволенні.

08.11.2021 надійшла відповідь на відзив (вх.№64313), в якій позивач вкотре наголошує на застосуванні під час нарахуванні та виплаті суддівської винагороди величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року».

08.11.2021 також надійшли пояснення Державної судової адміністрації України на позовну заяву (вх.№64525), в яких представник зазначає, що ДСА України є головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо Територіального управління. Кошторисні призначення Територіального управління для місцевих загальних судів за зазначеним кодом станом на 31.12.2020 становили 290 019,1 тис.грн. Бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік Територіальному управлінню за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» у сумі 290 019,1 тис.грн відкриті в повному обсязі. Територіальне управління як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Разом з тим, вказує, що рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 не є підставою для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу недорахованої суддівської винагороди відповідно до статті 135 Закону з 18.04.2020 по 27.08.2020. Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою від 08.11.2021 суд відклав підготовче засідання на 29.11.2021.

29.11.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача (вх.№70297) про долучення доказів понесених судових витрат по справі, а саме копії договору про надання правової допомоги, рахунку на оплату, квитанції.

Ухвалою від 29.11.2021 суд зупинив провадження у справі до 17.01.2022 для надання сторонам часу для примирення.

30.12.2021 від ТУ ДСА в Запорізькій області надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат (вх.№78081).

17.01.2022 отримано заяву представника відповідача (вх.№3297),в якій, з урахуванням статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а також Порядку № 845, затвердженого постановою КМУ від 03.11.2011, враховуючи відсутність бюджетних асигнувань, а також з метою виконання судового рішення за рахунок бюджетної програми (в разі задоволення позову) просить залучити Державну судову адміністрацію України в якості співвідповідача. Представник позивача не заперечив проти такого клопотання.

Ухвалою від 17.01.2022 суд поновив провадження у справі та призначив судове засідання на 17.01.2022.

Ухвалою від 17.01.2022 суд витребував від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області та Державної судової адміністрації України: кошторис і щомісячні розписи видатків за 2021 рік щодо місцевих судів Запорізької області та окремо Чернігівського районного суду Запорізької області; документальне обгрунтування причини не виплати позивачу суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду; докази не виділення Державною судовою адміністрацією України Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області достатніх коштів для виплати суддівської винагороди позивачу; докази того, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області не розпоряджалося виділеними Державною судовою адміністрацією України коштами для виплати суддівської винагороди позивачу з урахуванням зменшеного розміру прожиткового мінімуму; розрахунок суддівської винагороди позивача за спірний період з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2270 грн. 00 коп.

Ухвалою від 17.01.2022 суд залучив до участі у справі як співвідповідача Державну судову адміністрацію України (далі відповідач 2, ДСА України).

Ухвалою від 17.01.2022 суд зупинив провадження у справі до 21.02.2022.

16.02.2022 до суду надійшли пояснення Державної судової адміністрації України (вх.№11685), в яких представник зазначає, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-ІХ запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка станом на 1 січня 2021 року складає 2102 грн. Відтак, нараховуючи і виплачуючи позивачу суддівську винагороду на основі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2102 грн, Територіальне управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

21.02.2022 від ТУ ДСА в Запорізькій області надійшла заява про надання документів (вх.№12290), до якої долучено копію кошторису на 2021 рік разом із копіями довідок про зміни до кошторису за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» та КЕКВ 2120 «Нарахування на заробітну плату», копію плану асигнувань на 2021 рік та копії довідок про зміни до плану асигнувань на 2021 рік. Разом з тим, зазначено, що кошторис на 2021 рік сформовано в цілому за затвердженою програмою класифікації видатків та кредитування державного бюджету 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», у зв`язку з чим окремий кошторис на 2021 рік та зміни до кошторису для Чернігівського районного суду Запорізької області не затверджувались. В частині надання документального обґрунтування причини невиплати позивачу суддівської винагороди з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2270 грн посилається на спеціальну норму, встановлену Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік», яким передбачено прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 грн. Крім того, зауважує, що кошторисних призначень, затверджених у кошторисі на 2021 рік за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода», було недостатньо для виплати суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Запорізької області навіть виходячи з базового посадового окладу судді, розрахованого на підставі прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді (2102 грн). Так, станом на 01.01.2021 при потребі на виплату суддівської винагороди в сумі 210 263,4 тис. грн. кошторисні призначення становили 183 969,1 тис. грн., тобто 87,5% від потреби. Таким чином, на зазначену дату спостерігався дефіцит коштів в сумі 26 294,3 тис. грн.. Враховуючи наявність значного дефіциту коштів на виплату суддівської винагороди у 2021 році територіальне управління повідомляє про те, що протягом 2021 року зареєстровано 4 довідки про зміни до кошторису на 2021 рік, якими збільшувалися видатки на суддівську винагороду суддям місцевих загальних судів Запорізької області. Так, з січня 2021 року по 09 січня 2021 було затверджено 1 довідку про зміни до кошторису на 2021 рік, завдяки якій було ліквідовано дефіцит на виплату суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Запорізької області, виходячи з базового посадового окладу судді, розрахованого на підставі прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді (2102 грн). Вищезазначеними довідками про зміни до кошторису покривався дефіцит видатків на суддівську винагороду, який утворювався внаслідок виплати коштів суддям, звільненим у відставк4у, а також за рахунок коштів, сплачених або стягнутих на користь суддів на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Зазначає про відсутність можливості надати розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за спірний період з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2270,00 грн, оскільки нарахування суддівської винагороди та заробітної плати в ТУ ДСА в Запорізькій області здійснюється виключно за допомогою впровадженого програмного забезпечення (системи автоматизованого бухгалтерського обліку), яке не передбачає повторне проведення первинних розрахунків по закритих періодах, окрім випадків уточнення кількості відпрацьованого робочого часу та виправлення виявлених помилок.

Ухвалою від 21.02.2022 суд поновив провадження у справі та призначи судове засідання на 21.02.2022.

Ухвалою від 21.02.2022 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду по суті на 21.03.2022.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан. 28.02.2022 тимчасово виконуючим обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду у зв`язку із загрозою життю, здоров`ю і безпеці відвідувачів суду, працівників суду та суддів був виданий наказ №11 «Про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану», яким з розгляду були зняті всі адміністративні справи, призначені до розгляду в період з 01.03.2022 по 04.03.2022.

Наказами тимчасово виконуючого обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 № 12, від 11.03.2022 № 13, від 18.03.2022 № 14, від 25.03.2022 № 15, від 01.04.2022 № 16, від 08.04.2022 № 17, від 15.04.2022 № 18, від 22.04.2022 № 21, від 29.04.2022 № 22 строк дії наказу від 28.02.2022 № 11 «Про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану» продовжений до 06.05.2022 включно.

З огляду на вищезазначене, призначене на 21.03.2022 судове засідання, не відбулось. З 10.05.2022 розгляд адміністративних справ в Запорізькому окружному адміністративному суді відновлено.

Ухвалою від 30.05.2022 суд призначив судове засідання по справі на 04.07.2022.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.07.2022, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24.07.2023 касаційну скаргу представниці ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.07.2022 і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі №280/9563/21 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 28.08.2023 суд прийняв до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

14.09.2023 від позивача надійшли пояснення (вх.№40720), в яких позивачем уточнено, що у січні 2021 року він отримав винагороду у розмірі 63723,79 грн (53103,16 грн посадовий оклад та 10620,63 грн надбавка за вислугу років) розмір посадового окладу був меншим через тимчасову непрацездатність у січні місяці. У лютому липні 2021 року до утримання податків та зборів він отримав суддівську винагороду щомісячно 75672 грн (63060 грн посадовий оклад та 12612 грн надбавка за вислугу років). Натомість повинен був отримати за січень 2021 року 68816,83 грн (57347,36 грн посадовий оклад судді та 11469,47 грн надбавка за вислугу років), за лютий липень 2021 року 81720 грн (68100 грн посадовий оклад та 13620 грн надбавка за вислугу років). Щодо відповідача Державної судової адміністрації України, залученої ухвалою суду від 17.01.2022, позивач вважає, що у нього немає жодних позовних вимог до ДСА України, оскільки лише на ТУ ДСА в Запорізькій області покладено обов`язок нараховувати і виплачувати суддівську винагороду.

15.09.2023 надійшли пояснення ТУ ДСА в Запорізькій області (вх.№41021), в яких представник зазначив, що Державною судовою адміністрацією України для здійснення територіальним управлінням розрахунку фонду оплати праці на 2021-2023 роки доведено до відома, що у якості розрахункової величини посадового окладу судді на 2021 рік повинен був застосовуватися розмір прожиткового мінімуму 2102,0 грн. Також зауважив, що суми видатків на виплату суддівської винагороди, яку затверджено у кошторисі на 2021 рік для місцевих загальних судів Запорізької області було недостатньо для забезпечення обрахованої при підготовці бюджетного запиту на 2021 рік потреби. Як розпорядник бюджетних коштів щодо місцевих судів Запорізької області, ТУ ДСА під час нарахування та виплати суддівської винагороди повинно керуватися нормами бюджетного законодавства та позбавлене можливості розсуду щодо меж його застосування.

15.09.2023 також надійшли витребувані ухвалою суду від 28.08.2023 докази по справі (вх.№41022), а саме інформація стосовно нарахованої та виплаченої суддівської винагороди судді Чернігівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 01.07.2021.

21.09.2023 від Державної судової адміністрації України надійшли пояснення (вх.№41988), в яких зазначено, що саме Урядом України формується розрахункова величина мінімальної заробітної плати для суддів. Під час формування бюджетного запиту головні розпорядники бюджетних коштів здійснюють обрахунки своїх потреб з суми, яку доведено Міністерством фінансів України до відома. У цій сумі вже закладено розмір прожиткового мінімуму на відповідний рік. Зазначає, що обов`язок забезпечувати фінансування органів судової влади за рахунок коштів Державного бюджету України в межах компетенції покладений на Верховну Раду України та Кабінет Міністрів України, тому ДСА України не приймала жодних управлінських рішень щодо застосування встановленого прожиткового мінімуму, який передбачений в Законі Україні «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на рівні 2102 грн. Зауважує, що Закон № 1402-VIII не дає визначення «прожиткового мінімуму для працездатних осіб» та не вказує нормативно-правового акту, яким необхідно керуватись для визначення розміру такої розрахункової величини. Крім того, ДСА України виділялися бюджетні асигнування на виплату суддівської винагороди з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовувався для визначення базового розміру посадового окладу судді у 2021 році 2102 грн відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 25.09.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання представника Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про залучення інших учасників справи (Міністерства фінансів України та Кабінету Міністрів України) та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 25.09.2023 суд прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог та ухвалив здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, а саме:

«визнати протиправно бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо неповного нарахування і виплати позивачу допомоги на оздоровлення у вересні 2021 року та серпні 2022 року та зобов`язати здійснити перерахунок належної йому допомоги на оздоровлення:

за 2021 рік виходячи із базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року 2270 грн, з утриманням з цим сум передбачених законом податків і зборів;

за 2022 рік - виходячи із базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року 2481 грн, з утриманням з цим сум передбачених законом податків і зборів.».

16.10.2023 від ТУ ДСА в Запорізькій області надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову (вх.№45512) наголошено, що нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди за серпень-грудень 2021 року, січень-жовтень 2022 року є предметом розгляду справи № 280/6779/22 Вимоги щодо виплати допомоги на оздоровлення за 2022 рік у розмірі, обчисленому виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2481 грн вважає необґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою від 30.10.2023 суд повернув без розгляду заяву ОСОБА_1 про об`єднання позову та клопотання про витребування доказів (вх.№46923 від 23.10.2023) у цій справі.

Ухвалою від 30.10.2023 суд витребував від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області докази по справі: довідку про нараховану та фактично виплачену ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2021 рік; довідку про нараховану та фактично виплачену ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2022 рік; письмові пояснення стосовно того, який розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб застосовувався для нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у вересні 2021 року та серпні 2022 року.

06.11.2023 до суду надійшов лист ТУ ДСА України в Запорізькій області (вх.№49241), в якому представник надає витребувану довідку та зазначає, що допомога на оздоровлення ОСОБА_1 виплачувалася у розмірі базового посадового окладу, а саме 63060,0 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Указом Президента України «Про призначення суддів» № 321/2016 від 01.08.2016 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Чернігівського районного суду Запорізької області строком на п`ять років (а.с.12-13, т.1).

Наказом голови Чернігівського районного суду Запорізької області від 11.08.2016 № 2-ос зараховано ОСОБА_1 до штату Чернігівського районного суду Запорізької області на посаду судді та з 12.08.2016 вважається таким, що приступив до виконання своїх обов`язків. Встановлено посадовий оклад згідно штатного розпису (а.с.14, т.1).

Наказом голови Чернігівського районного суду Запорізької області від 13.11.2018 № 10/1-ос ОСОБА_1 з 12.08.2018 встановлено доплату за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу (а.с.15, т.1).

Листом від 30.08.2021 № 08-02/3579 позивачу повідомлено, що при нарахуванні суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.07.2021 застосовувався прожитковий мінімум для визначення базового розміру посадового окладу судді, який відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» складає 2102,00 грн (а.с.16, т.1).

Відповідно до довідок від 30.08.2021 № 08-02/951, від 01.09.2023 № 08-02/321, виданих Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, у січні 2021 року ОСОБА_1 нараховано посадовий оклад у розмірі 53103,16 грн, у період з лютого 2021 року по липень 2021 року 63060,00 грн (а.с.17, т.1; а.с.33, т.2).

За змістом довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 02.11.2023 № 08-02/4785 судді ОСОБА_1 нарахована та виплачена допомога на оздоровлення до відпустки у розмірі посадового окладу: у 2021 році 63060,00 грн; у 2022 році 63060,00 грн.

На думку позивача, відповідачем неправильно розраховано посадовий оклад судді за період з січня 2021 року по липень 2021 року та допомога на оздоровлення до відпустки у 2021 та 2022 роках, у зв`язку з чим він звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 43 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд регулює Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).

Статтею 4 Закону №1402 визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402 суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону № 1402 суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402 (що за рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє у редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України») базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Приписами статті 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Відповідно до матеріалів справи, суддівську винагороду за період з 01.01.2021 по 31.07.2021 позивачу обчислено виходячи з приписів статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн. Так, за січень 2021 року посадовий оклад судді ОСОБА_1 склав 53103,16 грн (пропорційно відпрацьованому часу), за лютий 2021 року по липень 2021 року 63060,00 грн (30 х 2102 грн).

Суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів (стаття 136 Закону №1402-VIII).

За змістом наданої ТУ ДСА України в Запорізькій області довідки, судді Богослову А.В. нарахована та виплачена допомога на оздоровлення до відпустки у розмірі посадового окладу: у 2021 році 63060,00 грн; у 2022 році 63060,00 грн. Тобто, застосована величина прожиткового мінімуму для розрахунку посадового окладу судді також впливає й на розмір допомоги на оздоровлення.

Разом з тим, позивач вважає, що суддівська винагорода за вказаний період має бути обчислена, виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 270,00 грн, а допомога на оздоровлення за 2021 та 2022 роки виходячи із базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року 2270 грн та виходячи із базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року 2481 грн відповідно.

Суд зазначає, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом №1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом №1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

У пункті 62 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Суд зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30.09.2016 набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII).

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. Суд звертає увагу на те, що Конституція України у редакції Закону № 1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини 1 статті 135 Закону №1402, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону №1401-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону №1401-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Статтею 130 Конституції України закріплено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Разом з цим, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Суд зазначає, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

Водночас Законом № 966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість нормами законів про Державний бюджет України на 2021-2022 року, разом із встановленням на 1 січня відповідного року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн.

Сторонами не заперечується те, що до 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 1 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402-VIII.

Слід зазначити, що зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який мовиться у позовній заяві (січень - липень 2021 року; 2022 рік), а також у Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Суд вважає за необхідне вказати, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень законів про Державний бюджет України на 2021-2022 роки.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Водночас закони про Державний бюджет України на 2021-2022 роки фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Суд зауважує, що закони про Державний бюджет України на 2021-2022 роки не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis ), тобто Закону № 1402-VIII, а положення Закону № 966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Таким чином, Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Щодо питання матеріального забезпечення суддів Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Зубко та інші проти України» від 26.04.2006 зазначив, що неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску і впливу на поведінку; неспроможність держави гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, у якій вони залишаються, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном.

Необхідно підкреслити, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Враховуючи вищевикладене, суд констатує, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року (2270,00 грн) та на 1 січня 2022 року (2481 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн) у період січень липень 2021 року, 2022 рік (при нарахуванні допомоги на оздоровлення до відпустки) на підставі норм законів про Державний бюджет України на 2021-2022 роки було неправомірним.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.11.2021 у справі №400/2031/21, від 30.11.2021 у справі №360/503/21, від 13.07.2023 у справі №280/1233/22, від 24.07.2023 по справі № 280/9563/21, від 25.07.2023 по справі № 120/2006/22-а, від 26.07.2023 по справі № 240/2978/22, від 27.07.2023 по справі № 240/3795/22 та від 15.08.2023 по справі № 120/19262/21-а.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача 1 щодо нарахування та виплати судді Чернігівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за січень - липень 2021 року, обчисленої, виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 102,00 грн.

Крім того, враховуючи наведені обставини, зважаючи, що виплата суддівської винагороди, а також допомоги на оздоровлення регулюється статтями 135 та 136 Закону № 1402-VІІІ, а норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть, суд вважає, що позивачу у 2021 та 2022 роках неправильно обчислювалась й допомога на оздоровлення.

З урахуванням викладеного та виходячи з фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що належним та ефективним захистом порушеного права є зобов`язання відповідача 2 нарахувати та виплатити суддівську винагороду позивачу за період з 01 січня 2021 року по 31 липня 2021 року та допомогу на оздоровлення за 2021 та 2022 роки, обчислених виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі: за 2021 рік - 2 270,00 грн, за 2022 рік 2 481,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів. При цьому, слід зазначити, що такий спосіб захисту фактично охоплює визначений позивачем у вигляді зобов`язання донарахувати і виплатити належну позивачу винагороду судді у визначеному розмірі, не втручаючись при цьому у дискрецію відповідача 2.

Щодо доцільності зазначення у резолютивній частині способу виконання рішення суду, а саме за рахунок коштів бюджетної програми для забезпечення виконання рішень судів КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», на чому наполягає відповідач 1, суд зазначає наступне.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок).

Списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів згідно Порядку здійснюється шляхом безспірного списання.

В Україні запроваджена і діє бюджетна програма КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», метою якої є виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, а завданням цієї програми є виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів та працівників апаратів судів.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 845 у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Суд зауважує, що враховуючи приписи частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів.

Разом з тим, суд дійшов висновку не про стягнення недоплаченої суми суддівської винагороди, а про зобов`язання здійснити їх нарахування та виплату, у зв`язку з чим відсутні підстави для зазначення у резолютивній частині рішення про стягнення коштів за вказаною бюджетною програмою.

Засади та порядок фінансування судів установлені статтями 148, 149 Закону №1402-VIII.

Так, частинами третьою, четвертою статті 148 Закону №1402-VIII установлено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України . Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

За приписами частини першою статті 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

У своїх поясненнях відповідач 1 неодноразово зазначав, що суми видатків на виплату суддівської винагороди, яку затверджено у кошторисі на 2021 рік для місцевих загальних судів Запорізької області було недостатньо для забезпечення обрахованої при підготовці бюджетного запиту на 2021 рік потреби. Відтак вказував, що кошторисних призначень, затверджених у кошторисі на 2021 рік за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода», було недостатньо для виплати суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Запорізької області навіть виходячи з базового посадового окладу судді, розрахованого на підставі прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді (2102 грн).

За визначенням пункту 6 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України, бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження, а за змістом пункту 7 цієї частини бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Згідно з частиною першою статті 47 Бюджетного кодексу України, відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

За приписами частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, сформульовану у справах №№400/2031/21 та 360/503/21, в яких Суд дійшов висновку про необхідність направлення їх на новий розгляд через те, що у цих справах позови були пред`явлені до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (територіального органу ДСА), що здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2021 рік). Разом з тим, зважаючи на положення статей 148, 149 Закону №1402-VIII у системному взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України, процесуальний статус якого був у цих справах визначений в якості третьої особи.

У спірних правовідносинах ухвалою суду від 17.01.2022 до справи у якості другого відповідача було залучено Державну судову адміністрацію України, виходячи з того, що виконання рішення суду неможливе через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету, а здійснити виплату нарахованих грошових коштів за рішенням суду можливо лише шляхом списання (стягнення) коштів з рахунків державного органу - боржника, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

За приписами частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

З урахуванням статусу ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 у справі № 280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі "щодо розміру суддівської винагороди", яким зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагород.

Відтак, беручи до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.07.2023 по справі № 280/1233/22, зважаючи на положення статті 148, 149 Закону №1402-VIII у системному взаємозв`язку з приписами частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, суд зауважує, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України, процесуальний статус якого як відповідача дозволяє застосувати такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання ДСА України здійснити фінансування з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати позивачу суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 липня 2021 року, допомоги на оздоровлення за 2021-2022 роки, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2 270,00 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо посилань відповідача 1 на справу № 280/6779/22 суд звертає увагу, що предметом розгляду вказаної справи є нарахування та виплата судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за серпень грудень 2021 року, січень жовтень 2022 року, що жодним чином не впливає на розгляд справи № 280/9563/21. Суд зауважує, що спірним при розгляді цієї справи є застосування розрахункової величини (прожиткового мінімуму) для подальшого обчислення посадового окладу позивача у період з 01.01.2021 по 31.07.2021 та допомоги на оздоровлення позивачу за 2021 2022 роки.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Оскільки відповідно до положень Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, в силу вимог статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо нарахування та виплати судді Чернігівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 липня 2021 року та допомоги на оздоровлення за 2021 та 2022 роки, обчислених, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102,00 грн.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати судді Чернігівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 31 липня 2021 року та допомогу на оздоровлення за 2021 та 2022 роки, обчислених, виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі: за 2021 рік - 2 270,00 грн, за 2022 рік 2 481,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Чернігівського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 31 липня 2021 року та допомогу на оздоровлення за 2021 та 2022 роки, обчислених, виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі: за 2021 рік - 2 270,00 грн, за 2022 рік 2 481,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, місцезнаходження: просп.Соборний, буд.168, м.Запоріжжя, 69035; .

Відповідач 2 Державна судова адміністрація, місцезнаходження: вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 10.11.2023.

Суддя К.В.Мінаєва