Справа № 420/4516/22
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/4516/22

Перша інстанція: суддя Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Головнокомандувача Збройних Сил України Міністерства оборони України про визнання незаконними та скасування наказів, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати незаконним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 № 1158 від 17.12.2021 року «Про результати службового розслідування»;

визнати незаконними та скасувати накази Головнокомандувача Збройних Сил України №14 від 15.01.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення через службову відповідність та №70 від 28.01.2022 року про його звільнення з військової служби у запас через службову невідповідність;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень.

В обґрунтування позову вказано, що на нього, як на командира військової частини, накладені дисциплінарні стягнення через не виконання наряду про отримання пально-мастильних матеріалів довгострокового зберігання, однак заперечує наявність власної вини.

Позивач зазначає, що у військовій частині НОМЕР_2 за штатом не передбачений начальник сховища непорушного запасу та не передбачене місце для зберігання непорушного запасу, що виключає можливість виконання наряду з об`єктивних причин. Відповідні обставини були доведені до керівництва у рапортах від 07.09.2021 року та 17.09.2021 року.

Окремо наголошено на порушенні процедури проведення службового розслідування, оскільки жодних пояснень від нього під час проведення службового розслідування не відбиралось та його не було ознайомлено з результатами службового розслідування.

Крім того, наказ №70 від 28.01.2022 року про його звільнення видано у період перебування позивача у черговій відпустці.

Також позивач вважає, що допущені відповідачами порушення порядку проведення службового розслідування та безпідставне встановлення його вини призвели до моральних страждань, компенсація яких має становити 200 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.

При прийнятті рішення суд дійшов висновку, що позивач протиправно не виконав розпорядження командира ВЧА2393 від 10.09.2021 року №1/4832, не організував та не забезпечив отримання паливно-мастильних матеріалів довгострокового зберігання для забезпечення військової частини НОМЕР_3 , чим порушив приписи Статуту внутрішньої служби Збройних сил України.

Також суд врахував ту обставину, що позивач має два дисциплінарних стягнення, які станом на дату притягнення його до дисциплінарної відповідальності оскаржуваними наказами не зняті, що виключало можливість накладення на нього менш суворого виду дисциплінарного стягнення.

Крім цього суд дослідив питання дотримання процедури накладення дисциплінарного стягнення та констатував факт її дотримання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач навів доводи, які за суттю та змістом повторюють позовну заяву.

Окремо наголошено на порушенні його процесуального права, оскільки ним не отримано копію відзиву на позовну заяву, що в результаті позбавило його права надати відповідь на відзив та докази, що спростовують доводи, наведені у відзиві.

Також вказано на невиконання відповідачем ухвали суду першої інстанції від 06.04.2022 року у частині надання витребуваних доказів, що призвело до неповного з`ясування обставин справи.

Крім того апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам щодо не можливості виконати наряд, оскільки військова частина НОМЕР_2 не призначена для приймання, зберігання, видачі пального, мастильних речовин, спеціальних рідин.

До позовної заяви було надано план військового містечка та відповідна довідка, з якої вбачається відсутність на балансі сховища (резервуарів) пально-мастильних матеріалів для їх довгострокового зберігання.

Щодо посилання в рішенні суду на те, що у військовій частині НОМЕР_2 у наявності 4 резервуари, які встановлені, підготовлені до зберігання пального та огороджені, слід зазначити, що вказані резервуари не перебувають на території військової частина НОМЕР_2 та у її штаті. Дозвіл військовій частині на їх експлуатацію ніхто не надавав.

Військова частина НОМЕР_1 надала відзив на апеляційну скаргу, у якій заперечувала проти її задоволення та просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Головнокомандувач Збройних Сил України Міністерства оборони України своїм правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26 червня 2019 року наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » полковника ОСОБА_1 призначено командиром НОМЕР_4 окремого батальйону охорони та обслуговування. Військова частина НОМЕР_2 є умовним найменуванням НОМЕР_4 окремого батальйону охорони та обслуговування (т.1 а.с.16, 17).

13 жовтня 2021 року начальником логістики військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорт, яким повідомлено, що командиром військової частини НОМЕР_2 не виконаний наряд від 06.09.2021 року №970/ПММ на отримання пально-мастильних матеріалів довгострокового зберігання для військової частини НОМЕР_3 , яка знаходиться на забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , що підриває бойову готовність даної військової частини (т.1 а.с.39)

19 жовтня 2021 року командиром Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Сила України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, та на підставі рапорту начальника логістики військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 від 13.10.2021 № 4090 видано наказ №942 про призначення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли неналежному виконанню службових обов`язків посадовими особами військової частини НОМЕР_2 , а також встановлення ступеню їх вини (т.1 а.с.37).

За результатами службового розслідування складено акт службового розслідування, яким начальнику управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 запропоновано у відповідності до ст.92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби через службову невідповідність за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абз.4 ст.11, ст.16, абз.7 ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (т.1 а.с.115 -123).

17 грудня 2021 року командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ №1158, яким за невиконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2021 №1/4832, за не організацію та не забезпечення отримання паливно-мастильних матеріалів довгострокового зберігання для забезпечення військової частини НОМЕР_3 , порушення вимог абз.4 ст.11, ст.16, абз.7 ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, доручено начальнику управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (т.1 а.с.36).

15 січня 2022 року Головнокомандувачем Збройних Сил України видано наказ №14, яким за невиконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 10 вересня 2021 року №1/4832, незабезпечення отримання паливно-мастильних матеріалів довгострокового зберігання для забезпечення військової частини НОМЕР_3 , порушення вимог абз.4 ст.11, ст.16, абз.7 ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «звільнення через службову невідповідність» (т.1 а.с.80-81).

28 січня 2022 року Головнокомандувачем Збройних Сил України видано наказ №70, яким відповідно до п.2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника ОСОБА_1 , командира НОМЕР_4 окремого батальйону охорони та обслуговування оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за п. «д» (через службову невідповідність) (т.1 а.с.15).

Вважаючи порушеним порядок проведення службового розслідування та протиправним накази №14 від 15.01.2022 року та №70 від 28.01.2022 року, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі Статут).

Згідно абз.4 ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Частиною 7 ст.59 Статуту унормовано, що командир зобов`язаний завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

Відповідно до ст.ст.26 та 27 Статуту військовослужбовці, залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини, несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно ст.ст.1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Дисциплінарний статут), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, серед іншого, шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну..

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на військовослужбовців, встановлено ст.48 Дисциплінарного статуту.

Згідно ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2021 року №393 військова частина НОМЕР_5 зарахована на забезпечення матеріальними засобами, пальним та мастилами служби пального та мастильних матеріалів до військової частини НОМЕР_2 (т.1 а.с.130-131).

07.09.2021 року військова частина НОМЕР_2 отримала наряд військової частини НОМЕР_6 від 06.09.2021 № 970/ПММ на отримання паливно-мастильних матеріалів від військової частини НОМЕР_7 для потреб військової частини НОМЕР_3 (т.1 а.с.132).

10.09.2021 року командиром військової частини НОМЕР_1 було визначено завдання командиру військової частини НОМЕР_2 полковнику ОСОБА_1 (розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2021 року № 1/4832) отримати пально-мастильні матеріали довгострокового зберігання для потреб військової частини НОМЕР_3 в військовій частині НОМЕР_8 , з подальшим закладанням на довгострокове зберігання на підставі наряду військової частини НОМЕР_6 від 06.09.2021 року № 970/ПММ (т.1 а.с.133).

07.09.2021 року та 17.09.2021 року командир військової частини НОМЕР_2 полковник ОСОБА_1 надав доповідь (від 17.09.2021 № 2554), де зазначив, що в штаті військової частини НОМЕР_2 відсутні посади начальника сховища (комірника) непорушного запасу та не передбачене місце для зберігання непорушного запасу (т.1 а.с.139, 140).

06.10.2021 року начальник логістики військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_3 доповів командирові військової частини НОМЕР_1 , що вимоги розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2021 року №1/4832 не виконані та паливно-мастильні матеріали по наряду військової частини НОМЕР_6 від 06.09.2021 року № 970/ПММ військовою частиною НОМЕР_2 не отримано (т.1 а.с.124).

Під час проведеного службового розслідування ОСОБА_1 надав пояснення та зазначив, що у військовій частині НОМЕР_2 тривале зберігання пального неможливо по ряду причин, а саме: за штатом військової частини НОМЕР_2 резервуари Р-8 не передбачені, але разом з тим підтверджує їх наявність по кількісному та бухгалтерському обліку частини; у відповідності до генерального плану військового містечка № НОМЕР_9 місце зберігання пального не визначене; земельних ділянок, приміщень на яких можливо організувати зберігання довгострокового зберігання у військові частині НОМЕР_2 немає (т.1 а.с.142-144).

В акті службового розслідування вказано, що дослідженням штату військової частини НОМЕР_2 встановлено, що військова частина перебуває на штаті №03. Штатом №03 передбачено дві посади, які пов`язані з безпосереднім отриманням, зберіганням та видачею паливно-мастильних матеріалів, а саме: начальник сховища (сержант) ВОС 766, комірник (солдат) ВОСС 766.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 26.10.2021 року №2976 з 06.08.2021 року тимчасово виконує обов`язки начальника складу паливно-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 (наказ від 06.08.2021 № 153). Посада комірника вакантна (т.1 а.с.141).

Крім того встановлено, що у військовій частині НОМЕР_2 наявні вільні резервуари Р-8 в кількості 4 штуки, які розмішені в парковій зоні військового містечка № НОМЕР_9 , як в окремий об`єкт, який огороджений парканом з колючого дроту (т.1 а.с.145, 146, 154).

19.11.2021 року з метою надання експертної оцінки щодо можливості або неможливості утримання паливно-мастильних матеріалів довгострокового зберігання військовою частиною НОМЕР_2 , на підставі розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2021 року №1/5991 комісією військової частини НОМЕР_7 проведено огляд території парку військової частини НОМЕР_2 . За результатами проведеної роботи комісією надано висновок, що військова частина НОМЕР_2 при наявних засобах зберігання пального та мастильних матеріалів спроможна утримувати: пальне довгострокового зберігання в кількості 25.6 т. в резервуарах Р-8 в кількості 4 шт. ІІ категорії (кожен номінальним об`ємом до 8 куб.м.); мастильні матеріали довгострокового зберігання в кількості до 13,9 т. в діжках БСО-1-200 в кількості 75 шт. ІІ категорії (кожен номінальним об`ємом до 0,2 куб. м. (до 185 кг) (т.1 а.с.134-138).

При цьому матеріали справи містять довідку військової частини НОМЕР_2 №698 від 23.02.2022 року, відповідно до якої резервуари Р-8 у кількості 4 шт. знаходяться поза штатом військової частини (т.1 а.с.19).

Дослідивши вказану довідку, суд зазначає, що відомості, зазначені у ній, є актуальним на 23.02.2022 року та не свідчать про обставини, які мали місце у вересні 2022 року. Крім того, сам факт виведення майна поза штат не виключає можливості його використання, підтверджує його належність військовій частині НОМЕР_2 та доводить право розпорядження таким майном.

Також судом не приймаються доводи апелянта, що військова частина НОМЕР_1 не призначена для приймання, зберігання, видачі пального, мастильних матеріалів, спеціальних рідин, оскільки вказане спростовується фактом перебування на забезпечені у військовій частині НОМЕР_2 , у тому числі і пальним та мастилами військовою частиною НОМЕР_3 .

В апеляційній скарзі містяться посилання на необхідність застосування до спірних правовідносин вимог Керівництва з роботи центрів забезпечення пальним, баз, складів пального Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністрерства оборони України від 25.01.2013 року №50. На переконання апелянта, Акт огляду території парку військової частини, яким встановлено можливість зберігання пального довгострокового зберігання, прийнято без врахування вимог щодо технічного, матеріального та трудового ресурсів, визначених у вказаному Керівництві.

Відповідні доводи не приймаються судом, оскільки вказане керівництво регламентує діяльність місць зберігання пального від 6 тисяч т., у той час як наявні резервуари Р-8 в кількості 4 шт. забезпечують зберігання пального в кількості 25.6 т.

Доводи позивача щодо того, що резервуари Р-8 не встановлені у відповідності до технічних норм, не використовувалися, їх не калібрували, з підстав чого не придатні до зберігання пального, територія їх місця знаходження не огороджена, суд вважає неспроможними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин ані до військової частини НОМЕР_1 , на виконання розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2021 № 1/4832, ані до суду не надано. При цьому саме позивач, як командир військової частини НОМЕР_2 , згідно приписів ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, є відповідальним за внутрішній порядок, стан і збереження, зокрема, пального і матеріальних засобів та за всебічне забезпечення військової частини.

В той же час, з акту огляду від 19.11.2021 № 3527, який міститься в матеріалах службового розслідування, слідує, що резервуари Р-8 в кількості 4шт. ІІ категорії, відповідно до п. 4 додатку 4 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 30.12.2016 року №508 «Технічно справні» та дозволяють утримувати пальне довгострокового зберігання.

Крім того, інформація щодо наявності чи відсутності у військовій частині НОМЕР_2 можливості зберігання паливно-мастильних матеріалів в діжках БСО-1-200 позивачем, як командиром військової частини, до командира військової частини НОМЕР_1 на виконання розпорядження від 10.09.2021 № 1/4832 не доводилась.

Також колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо відсутності забезпечення технічної та пожежної безпеки щодо тривалого зберігання ПММ, оскільки такі доводи не були покладені в основу рапортів ОСОБА_1 від 07.09.2021 №2441 та від 17.09.2021 №2554, Більш того, у вказаних рапортах позивач заявляв неправдиві відомості, що у військовій частині НОМЕР_2 за штатом не передбачений начальник сховища непорушного запасу та не передбачене місце для зберігання непорушного запасу, з огляду на те, що в штаті військової частини НОМЕР_2 наявна та не вакантна посада начальника складу пально-мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 , яку згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 тимчасово обіймав солдат ОСОБА_4 .

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що полковник ОСОБА_1 за наявної технічної можливості не виконав розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2021 року №1/4832, не організував та не забезпечив отримання пально-мастильних матеріалів довгострокового зберігання для забезпечення військової частини НОМЕР_3 , відповідно до наряду військової частини НОМЕР_6 від 06.09.2021 №970/ПММ.

Стосовно посилань апелянта на явні процесуальні порушення під час проведеного службового розслідування, колегія суддів наголошує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

В свою чергу посилання позивача на те, що на нього накладено дисциплінарне стягнення з порушенням передбаченого законодавством порядку, без встановлення його вини та конкретних дій, які свідчать про порушення службових обов`язків, відхиляє в силу того, що матеріали службового розслідування, які слугували підставою для прийняття оскаржуваних наказів, містять відомості про неправомірні дії та причинний зв`язок між діями та подією, що трапилась, а також посилання на норми законодавства, які були порушені позивачем, ОСОБА_1 , як командиром військової частини НОМЕР_2 .

Окремо надаючи оцінку доводам позивача про порушення його права на надання пояснень, колегія суддів зазначає, що в матеріалах службового розслідування наявні пояснення ОСОБА_1 щодо неможливості тривалого зберігання пального у військовій частині НОМЕР_2 (т.1 а.с.142-144 ).

Пунктом 3 розділу IV «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» визначено право військовослужбовця давати усні та письмові пояснення, подавати документи, порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації, висловлювати письмові зауваження та пропозиції.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було обмежено у використанні наданих п.3 розділу IV «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України» прав, позивачем суду не надано.

Крім того, доводи позивача про видачу наказу №70 від 28.01.2022 у період перебування його у черговій відпустці, не підтверджено жодним належним доказом. Матеріали справи містять рапорт позивача від 14.01.2022 року про надання щорічної відпустки на 30 діб з 19.01.2022 року, проте будь-яких доказів на підтвердження того, що вказаний рапорт був реалізований та на підставі нього видавався наказ про надання ОСОБА_1 відпустки, до суду не надано (т. 1а.с.32).

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, користується дисциплінарною владою у повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

Згідно ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, службової картки позивача, наказом від 06.10.2021 року № 290 на нього накладено стягнення «сувора догана», наказом від 26.11.2021 року № 359 на нього накладено стягнення «попередження про неповну службову відповідність», які станом на дату притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не зняті, що виключало можливість накладення на позивача менш суворого виду дисциплінарного стягнення (т.1 а.с.155, 157-158).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт вчиненого дисциплінарного правопорушення та не встановлено суттєвих порушень порядку проведення дисциплінарного провадження, які б слугували підставою для його скасування його висновків, тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_1 у задоволені позову.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями ст.ст.292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач І.П. Косцова
Судді Ю.В. Осіпов В.О. Скрипченко