Справа № 340/7276/23
Суддя: Р.І. БРЕГЕЙ
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2023 року справа № 340/7276/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Кіровоградській області (далі Управління) про визнання протиправними і скасування вимог про сплату боргу та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Управління про визнання протиправними і скасування вимог Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі Управління 2) від 04 грудня 2018 року, 20 червня 2019 року і Управління від 05 грудня 2019 року про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі внесок).

Водночас просить суд зобов`язати відповідача виключити відомості про заборгованість зі сплати внеску у сумі 30440,74 грн з інтегрованої картки платника податку в інформаційний системі органів Державної податкової служби.

Пояснив, що з 19 жовтня 2017 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, а з червня наступного року працював, як найманий працівник, і не здійснював підприємницьку діяльність.

Стверджує, що за час праці найманим працівником роботодавець сплачував внесок, що виключає сплату внеску, як фізичною особою-підприємцем.

Просив суд поновити строк звернення до суду, так як про існування вимог про сплату внеску дізнався у квітні 2023 року з електронного додатку «Дія», в котрий надійшло повідомлення про наявність виконавчого провадження.

Управління, яке стало правонаступником Управління 2, заперечило стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.34-36).

Зазначило, що незалежно від отримання доходу у фізичної особи-підприємця виникає обов`язок сплачувати внесок у мінімальному розмірі, який встановлено законом.

Пояснило, що вимоги про сплату внеску надсилали за місцем реєстрації позивача.

29 серпня 2023 року судом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.28-30).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти, що стали підставами звернення.

Так, у період з 19 жовтня 2017 року по 04 квітня 2023 року ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с.52).

За інформацією податкового органу перебував на спрощеній системі оподаткування (а.с.34-36).

Починаючи з жовтня 2017 року не подавав податкову звітність, оскільки, як стверджує, не займався підприємницькою діяльністю, так як працював найманим працівником.

За інформацією Пенсійного фонду України за період з 19 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2019 року не сплачував внесок як фізична особа-підприємець (а.с.24-25).

ТОВ «Сайненко» сплачував внесок як за найманого працівника у IV кварталі 2017 року (а.с.62).

ВСГК «Колос» (далі Кооператив) сплачував внесок як за найманого працівника у такі періоди:

- 2018 рік: червень грудень;

- 2019 рік: січень грудень (а.с.24-25, 62).

04 грудня 2018 року податковий орган прийняв щодо ФОП ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу з внеску в сумі 7371,54 грн. за період з 01 січня по 30 вересня того ж року (а.с.16, 63).

20 червня 2019 року податковий орган прийняв щодо ФОП ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу з внеску в сумі 12582,90 грн. за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2019 року (а.с.19, 63).

05 грудня 2019 року податковий орган прийняв щодо ФОП ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу з внеску в сумі 18091,26 грн. за період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2019 року (а.с.22, 63).

Місячний платіж у 2018 році становив 819,06 грн, у 2019 році 918,06 грн (а.с.34-36).

Податковий орган вимоги надсилав на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.17-18, 20-22).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Реєстр) місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с.52).

ОСОБА_1 стверджує, що про існування вимог дізнався у квітні 2023 року з електронного додатку «Дія», в котрий надійшло повідомлення про наявність виконавчого провадження (а.с.1-8).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не отримував вимоги про сплату внеску (а.с.44-45, 47-49).

У одному з корінців про вручення кореспонденції наявний підпис третьої особи.

Позов подано до суду 28 серпня 2023 року (а.с.26).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спірні правовідносини врегульовано приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон).

Щодо строку звернення до суду.

Так, приписами частин 1 і 2 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини 4 статті 25 Закону встановлено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Отже, Закон встановлює лише строк звернення зі скаргою на вимогу в порядку адміністративного оскарження до органу доходів і зборів вищого рівня.

У порядку судового оскарження подається позов до суду.

Строк сплати зобов`язання не можна ототожнювати зі строком звернення до суду в порядку його узгодження, якщо про це прямо не зазначено в законі.

Приклад цьому приписи ПК України.

Зокрема, строк сплати податкового зобов`язання, яке виникло на підставі податкового повідомлення-рішення, суттєво відрізняється від строку оскарження останнього в судовому порядку.

Водночас приписами частини 4 статті 8 Закону (в редакції на час прийняття вимог) встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Тому строк звернення до суду стосовно оскарження вимог встановлено КАС України.

ОСОБА_1 не пропустив його.

Про існування вимог дізнався у квітні 2023 року з електронного додатку «Дія», в котрий надійшло повідомлення про наявність виконавчого провадження.

Позов подано до суду 28 серпня 2023 року.

Тому немає підстав вирішувати клопотання про поновлення строку звернення до суду (а.с.73-74).

Щодо вирішення позову.

Так, приписами пункту 2 частини 1 статті 7 Закону (в редакції на час прийняття вимог) встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, такі платники податків мають обов`язок сплачувати внесок у розмірі, який встановлено законом, незалежно від отримання доходу (прибутку).

До переліку цих платників податків не відносяться фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування.

Приписами пункту 3 частини 1 статті 7 Закону встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Закон не містить застереження для фізичних осіб-підприємців, які перебували на спрощеній системі оподаткування, стосовно сплати внеску незалежно від отримання доходу.

Внесок нараховується виключно на визначену самостійно суму доходу і обмежений мінімумом і максимумом.

Отже, у фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування і не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), не виникало обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі.

Судом встановлено, що у І кварталі 2018 року позивач не здійснював підприємницьку діяльність і не перебував у трудових відносинах з роботодавцем, котрий би сплачував внесок зі заробітної плати (а.с.24-25, 62).

У період з червня 2018 року по теперішній час позивач перебуває у трудових відносинах з Кооперативом, котрий сплачує внесок зі заробітної плати (а.с.24-25, 62, 65-66).

Відносини щодо адміністрування внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах і наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця не врегульовано Законом.

Приписами частин 2 і 3 статті 9 Закону встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Отже, Управління мало право нарахувати внесок, прийнявши вимогу про його сплату, на підставі: акту перевірки; звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів; бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону нараховується внесок.

Проаналізувавши пояснення відповідача, суд зробив висновок про відсутність цих підстав.

Так, позивач не подавав звітність, Управління чи інший державний орган не проводив перевірку стосовно нього, не випробовували і не надавали до відповідача бухгалтерські та інші документи.

Відомості з інтегрованої картки платника внеску і з Реєстру не входять до переліку «інших документів», оскільки не підтверджують суми виплат (доходу).

Такі відомості є підставою призначення перевірки, під час проведення якої у платника внеску виникає право надати пояснення, котре становить мінімальний стандарт права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Дотримання такого стандарту зобов`язує припис пункту 9 частини 2 статті 2 КАС України.

Суми перших двох вимог увійшли в суму третьої вимоги.

Захист порушеного права полягає у скасуванні усіх трьох вимог.

Оскаржуючи вимоги про сплату боргу, ОСОБА_1 не погоджується з існуванням боргу у сумі 18091,26 грн за період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2019 року.

Відповідач не надав інформації про прийняття інших вимог про сплату боргу з внеску, за якими загальна сума заборгованості збільшилась до 30440,74 грн.

Що стосується вимоги про зобов`язання здійснити коригування в інформаційній системі Державної податкової служби України про відсутність боргу, то суд зазначає наступне.

Так, обов`язок вчинити такі дії виникне в Управління після набрання рішенням суду законної сили.

Тому звернення до суду в цій частині позову передчасне.

Таким чином суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог у зв`язку із відсутністю спору на час звернення до суду.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.

Судові витрати складаються зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн (а.с.9)

Суд розподіляє їх відповідно до приписів статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 04 грудня 2018 року про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 7371,54 грн.

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 20 червня 2019 року про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 12582,90 грн.

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 05 грудня 2019 року про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18091,26 грн.

Відмовити у задоволені позову в іншій частині вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ