Справа № 755/14947/23
Суддя: Слободянюк А. В.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бовкун М.В.,

представника позивача - Базика О.П.,

представника відповідача - Мельника М.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративний позов громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Базик Олексій Павлович, до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни,

установив:

Позивач громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , через свого представника Базика О.П., звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській областіпро його примусове повернення до країни походження або третьої країни від 18 вересня 2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , громадянин Російської Федерації, проживає на території України з 2014 року, періодично виїжджав до Російської Федерації до батьків, щоб не порушувати термін перебування на території України. У 2018 році отримав посвідку на тимчасове проживання на території України, строк дії якої закінчився у 2019 році. 15 лютого 2018 року позивач уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 . В кінці 2021 року ОСОБА_1 виїхав у Росію і повернувся в Україну 10 січня 2022 року з метою возз`єднання із сім`єю та розпочав процес оформлення документів для отримання посвідки на право постійного проживання в Україні з перспективою отримати громадянство України. Разом з тим, після повномасштабного вторгнення російських військ на територію України, він не зміг завершити підготовку та подання документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні. У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся із запитом на офіційну електронну адресу Державної міграційної служби України з питанням чи можливо поновити процес оформлення дозволу на проживання в Україні, однак жодної відповіді на лист він не отримав. Крім того, 14 червня 2023 року на адресу проживання його матері, в Російській Федерації, прийшла повістка на ім`я позивача для проходження лікарської комісії для призову на військову службу. Також позивач повідомляє, що він завжди не погоджувався з політикою керівництва Російської Федерації, постійно ходив на мітинги проти політики чинної влади, за що неодноразово незаконно притягувався до адміністративної відповідальності. Отже, у випадку його повернення до країни його громадянства, позивач буде призваний на військову службу для участі у збройній агресії проти України. Всі ці пояснення були надані посадовій особі відповідача, проте вони не звернули уваги на це. Таким чином, відповідачем не було враховано вимоги ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якою заборонено примусове колективне видворення іноземців та встановлено, що іноземця не може бути примусово повернуто до країни, де його життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де йому загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де його життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де йому загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано п`ятиденний строку для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано у відповідача копію оскаржуваного рішення.

01 листопада через систему «Електронний суд» від представника відповідача Хоржевського Д.Е. надійшов відзив на позовну заяву разом із копією оскаржуваного рішення та іншими додатками. У відзиві зазначається, що 18 вересня 2023 року співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області виявлено позивача, який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: порушення правил перебування іноземців на території України. В подальшому іноземця було запрошено до приміщення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ольгинська, 3. Позивач був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , строком дії з 15 березня 201 року по 15 березня 2019 року, на підставі шлюбу від 15 лютого 2018 року. Для продовження посвідки не звертався. Дата останнього перетину кордону позивачем - 10 січня 2022 року, через ПП «Гоптівка». Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів у встановленому законом порядку не звертався - будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України позивач не вживав. З вище викладеного вбачається, що позивачем було порушено вимоги ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Під час складання матеріалів про адміністративне був присутній перекладач гр. ОСОБА_3 . 18 вересня 2023 року відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 013735, розглянуто матеріали адміністративної справи та винесено постанову серії ПН МКМ № 013685 про накладення адміністративного стягнення на позивача у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень. Цим же днем було прийняте рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни із зобов`язанням покинути територію України у термін до 28 вересня 2023 року, без заборони в`їзду на територію України. На думку відповідача уповноважені особи ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

У судовому засіданні 14 листопада 2023 року представник позивача, адвокат Базик О.П., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Додатково вказав, що позивач дійсно допустив прострочення у оформленні дозволу на проживання в Україні, але це сталось не з його вини, оскілки після повномасштабного вторгнення Російської Федерації державні міграційні органи припинили прийом документів від іноземців. Крім того, 14 квітня 2023 року позивач звернувся на офіційну електронну адресу відповідача з питанням щодо можливості поновлення процесу оформлення дозволу на проживання в Україні, але відповіді на лист не отримав. Коли позивач повторно, у вересні 2023 року, звернувся з цього ж питання до відповідача, на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення, постановою притягнуто до адміністративної відповідальності та прийнято оскаржуване рішення про примусове повернення.

Представник відповідача Мельник М.М. у судовому засіданні 14 листопада 2023 року позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що позивачем допущено систематичне порушення міграційного законодавства. Так, під час виїзду з території України у жовтні 2021 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності із цього приводу, другий раз постановою від 18 вересня 2023 року до позивача було застосовано адміністративне стягнення за проживання на території України без дозвільних документів. Останню постанову позивач оскаржував, проте рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у її скасуванні позивачу було відмовлено. Крім того, позивач не має статусу біженця, він офіційно не працевлаштований, у зв`язку із укладенням шлюбу з громадянкою України в оскаржуваному рішенні позивачу не було заборонено в`їзд на територію України.

Суд вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом установлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 терміном дії з 15 березня 2018 року по 15 березня 2019 року. Відповідно до відзиву сторони відповідача, посвідка була видана у зв`язку з укладенням позивачем шлюбу 15 лютого 2018 року, тобто на підставі ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з громадянином України, на підставі шлюбу).

Так, на території України позивач має дружину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шлюб з якою було укладено 15 лютого 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , видане Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, з системи «Аркан», у проміжок часу між 18 вересня 2018 року та 18 вересня 2023 року позивач перетнув державний кордон України на виїзд через ПП «Гоптівка» 08 жовтня 2021 року та в`їхав на територію України через вказаний пропускний пункт 10 січня 2023 року.

18 вересня 2023 рокузавідувачем сектору адміністративної діяльності відділу адміністративного провадження та статистичної звітності Управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, ОСОБА_5 , за погодженням з начальником управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Донсковим А., прийняте рішення, що затверджене начальником ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Петровим Д, про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 28 вересня 2023 року. Заборони в`їзду на територію України оскаржуваним рішенням позивачу не встановлено.

Зі змісту вказаного рішення убачається, що 18 вересня 2023 року співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» а саме: проживання без документів на право проживання (перебування) в Україні. У ході опитування громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , пояснив, що в Україну останній раз прибув 10 січня 2022 року через ПП «Гоптівка» автомобільним транспортом з метою возз`єднання сім`ї. На території України документований посвідкою на тимчасове проживанні за № НОМЕР_1 , термін дії - від 15 березня 2018 року до 15 березня 2019 року, на підставі шлюбу з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 15 лютого 2018 року. Після закінчення законного терміну перебування територію України не покинув, чим порушим вимогу Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

З метою повторного оформлення посвідки на тимчасове проживання в України звертався усно, однак документи не подав. З метою оформлення дозволу на імміграцію в Україну, продовження строків перебування, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України працівниками ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 203 КУпАП (ПР МКМ № 013735 від 18 вересня 2023 року).

За порушення громадянами України, які не вжили заходів щодо своєчасного подання іноземцями та особами без громадянства заяв для оформлення документів на право проживання (перебування) в Україні, працівниками ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області відносно громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 205 КУпАП (ПР МКМ № 013736 від 18 вересня 2023 року).

За вказаних обставин громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (Закон № 3773-VI) нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини 3 статті 3 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 23 Закону № 3773-VI передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Судом встановлено, що 18 вересня 2023 року постановою заступника начальника ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області на громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн, за порушення ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Так, згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Станом на час розгляду даної справи сторона позивача доказів скасування вказаної постанови, суду не надала.

Крім того, матеріали позовної заяви не містять доказів щодо звернення позивача до органів ДМС, до ухвалення оспорюваного рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, з оформленням документів на тимчасове проживання в Україні.

При цьому, у письмових поясненнях, наданих позивачем 18 вересня 2023 року завідувачу сектору адміністративної діяльності відділу адміністративного провадження та статистичної звітності Управління організації запобігання нелегальної міграції ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київської області Циганок М., позивач зазначає, що останній раз прибув в Україну 10 січня 2022 року через ПП «Гоптівка» » автомобільним транспортом з метою возз`єднання сім`ї. Заїхав по паспорту серії НОМЕР_4 , терміном дії від 16 березня 2016 року до 16 березня 2026 року. На території України був документований посвідкою на тимчасове проживання за № ТР 203354, термін дії - від 15 березня 2018 року до 15 березня 2019 року, на підставі шлюбу з громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через збіг особистих обставин, не мав можливості повторно звернутись до органів ДМС в порядку переоформлення та обміну, встановленого чинним законодавством України. Мав можливість виїхати з території України, але не зміг з особистих причин. Проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на території офіційно не працює, проживає за рахунок власних збережень. До компетентних органів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Власного житла не має. Претензій до співробітників міграційної служби не має. Українську мову розуміє, послуг перекладача не потребує

Наведене свідчить, що позивач, порушуючи чинне законодавство України, розуміючи наслідки такого порушення, з особистих міркувань, у належний спосіб, не звернувся до органів ДМС з оформленням документів на право проживання в України.

Також, суд не приймає до уваги посилання представника позивача, як на підставу для скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни позивача, на ту обставину, що у випадку його повернення до країни походження, позивач буде призваний на військову службу для участі у збройній агресії Російської Федерації проти України, адже 14 вересня 2023 року його матір отримала повістку від лікарської комісії про направлення на медичне обстеження з метою подальшого призову на військову службу, яка представник позивача надав до суду. Так, за наявності обґрунтованих підстав вважати можливість переслідування позивача у країні походження, останній не позбавлений можливості виїхати або бути примусово повернутий до третьої країни. Крім того, позивачем не надано доказів, що на території Російської Федерації він піддавався переслідуванням у зв`язку з незгодою із політикою чинної влади, або притягувався до адміністративної відповідальності у зв`язку з цим, як про це вказує у позовній заяві представник позивача.

Матеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_1 має статус біженця. Відсутні будь-які докази, що ОСОБА_1 є особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з цим, відсутні підстави вважати, що він підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд не враховує твердження ОСОБА_1 про те, що він знаходиться у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_2 , оскільки законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

Аналізуючи усі вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення дотримано вимогЗакону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з`ясовано усі дійсні обставини, наведено належні обґрунтування під час прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, а позивачем свідомо допущено порушення чинного законодавства України, оскільки позивач не звернувся до органів ДМС з оформленням документів на право проживання в України, офіційно в України не працевлаштований, будь-яких доказів його професійної, публічної, політичної, волонтерської діяльності на території України, а також доказів які б свідчили про наявність обставин, які перешкоджають поверненню позивача до країни походження або третю країну, суду не надав.

На підставі наведеного, суд вважає, що позов громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5 ,7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Базик Олексій Павлович, до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни - залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 288 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 14 листопада 2023 року.

Суддя А.В. Слободянюк