Справа № 260/5340/23
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2023 року м. Ужгород№ 260/5340/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Деяк О.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 - представник адвокат Андрейчук О.М.

відповідача: Державна податкова служба України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області - представник Василиндра В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, 52,м. Ужгород, Закарпатська область,88000) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позиції сторін.

Позов мотивовано тим, що 27.02.2023р, ОСОБА_1 було отримано податкове повідомлення-рішення від 27.12.2022р. №1-0704 від ГУ ДПС України у Закарпатській області , яким на підставі п.54.3.3 та 266.7.2 ПК України позивача зобов`язано сплатити податок на нерухомість, відмінну від земельної ділянки, в сумі 50985,00 грн. Місце знаходження об`єкта оподаткування - АДРЕСА_2 . Враховуючи те, що даний об`єкт промисловості, зазначений в Податковому повідомленні-рішенні, знаходиться повністю у зруйнованому стані та не підлягає експлуатації, позивач вважає, що Податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню. Позивач вважає, що були наявні підстави для застосування податкової пільги щодо справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбаченої підпунктом «є» п.п. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України , чого відповідачем зроблено не було.

03 липня 2023 року ухвалою ЗОАС було відкрито загальне позовне провадження у адміністративній справі.

01 серпня 2023 року від Головного управління ДПС у Закарпатській області надійшов відзив на позов. ГУ ДПС у Закарпатській області не погоджується з вимогами позовної заяви, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачена преференція, яка полягає у виключенні з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, таких об`єктів, як будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, якщо вони беруть участь у господарській діяльності власника об`єктів нерухомості як виробничі одиниці.

Станом на 19.07.2023, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищенаведений об`єкт нерухомого майна. З огляду на зазначене, вбачається відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 27.12.2022 №1-0704 на суму 50 985,00 грн. за звітний період 2021 рік .Податкове повідомлення-рішення від 27.12.2022 №1-0704 прийняте відповідно до норм Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями (далі - ПКУ), є законним та обґрунтованим .

14 серпня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з наведеними у відзиві запереченнями Відповідача на позовну заяву, вважає їх необґрунтованими з мотивів аналогічних, що наведені у позові.

У судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з викладених у позові підстав.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити з викладених у відзиві підстав.

Обставини встановлені судом.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за №777 від 27.02.2008р. , ОСОБА_1 став власником виробничого комплексу, загальною площею 566.50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В договорі зазначено , що продавець свідчить ,що незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням - немає.

Право власності Позивача також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №5508454 від 27.02.2008р.

04 червня 2020 року Дубриницька сільська рада прийняла Рішення № 925 "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, в якому встановлено ставку податку для будівель промисловості в розмірі 1,50 ( за 1 кв.м. -відсотків від мінімальної заробітної плати)

27.12.2022р. ГУ ДПС України у Закарпатській області склало податкове повідомлення-рішення №1-0704 (фізична особа-платник податків ОСОБА_1 )

В даному Податковому повідомленні - рішенні, на підставі п.54.3.3 та 266.7.2 ПК України, Позивача зобов`язано сплатити податок на нерухомість, відмінну від земельної ділянки, в сумі 50 985.00 грн. за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 .Місце знаходження об`єкта оподаткування - АДРЕСА_2 .

27 лютого 2023р. ОСОБА_1 ППР було отримано.

16.06.2023 директором КП "БТІ" Великоберезнянської селищної ради на замовлення позивача складено Акт обстеження виробничого комплексу з метою встановлення фактичного стану будівлі АДРЕСА_2 . і виявлено , що частина будівель демонтована , а частина зруйнована і зазначено : «Залишки будівель на даний час знаходяться в небезпечно-аварійному стані та становить загрозу оточенню. Реконструкцію або капітальний ремонт вважаємо недоцільним. В зв`язку з цим рекомендуємо повний демонтаж будівель комплексу."

27 вересня 2023 року директор КП "БТІ" Великоберезнянської селищної ради позивачу надано Довідку № 59, де зазначено, що обєкт нерухомого майна Перечинськнй р-н, с. Дубриничі, вул. Центральна, буд. 1 Н., 1Е,1Ж знаходяться у зруйнованому , непридатному до використання стані .

Мотиви та норми права застосовані судом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України ).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Спірним питанням у межах цих правовідносин є встановлення чи є нерухоме майно, що належить позивачу об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з пунктом 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Підставою для звільнення платника від обов`язку щодо нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги в підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), за суб`єктним складом, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 року (справа №820/3556/17), сформулював наступний висновок:

«На думку судової палати, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець повезу є звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), ай з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції».

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості, виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти), який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 ПК України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 ПК України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 ПК України).

Подібний правовий висновок викладено також у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17.

Отже, чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачена преференція, яка полягає у виключенні з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, таких об`єктів, як будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, якщо вони беруть участь у господарській діяльності власника об`єктів нерухомості як виробничі одиниці.

Вказане у повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 11.05.2023 року по справі №9440/359/20.

Відтак, об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності не для промислового виробництва.

При цьому, суд враховує, що позивачем не надано до суду доказів здійснення на площі зазначених будівель промислової господарської діяльності, яка відповідно до норм Податкового кодексу України підпадає під пільги.

За таких обставин, будівлі, як виробничі, так і адміністративні й допоміжні, що входять до складу комплексу та не використовуються позивачем в господарській діяльності для промислового виробництва, неможливо віднести до будівель промисловості в розумінні п.п «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, що дає підстави для висновку, що наявні у власності позивача у спірні податкові періоди нежилі приміщення не підпадають під визначення «будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств».

Зазначений висновок неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема, у постановах 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17, від 11.05.2023 року у справі № 440/359/20 та є обов`язковим для суду в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Щодо посилання на те, що обєкт оподаткування є знищеним , а тому не може бути обєктом оподаткування, то суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 14 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"встановлено , що у разі знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості (у тому числі у зв`язку із зміною проектної документації на будівництво) або скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується.

Однак, позивач не надав доказів доказів, що реєстраційний номер об`єкта оподаткування скасований.

Щодо наданих позивачем письмових доказів у вигляді довідки та Акту БТІ, в яких зазначається про руйнування обєкту, то суд не може вважати їх допустимими та належними доказами , оскільки Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого 25 рудня 2015 р. ПКМУ № 1127 встановлено , що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням проводиться за наявності відомостей про факт знищення, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.( п. 75)

Таким чином, належний позивачу «виробничий комплекс», є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону і на них повинен нараховуватись податок на нерухоме майно.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, а винесене податкове повідомлення-рішення від 27.12.2022 №1-0704 є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись статтями242-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, 52,м. Ужгород, Закарпатська область,88000) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст рішення виготолено та підписано 10 листопада 2023 року.