Справа № 631/1169/23
Суддя: Трояновська Т. М.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

провадження № 2-а/631/13/23
справа № 631/1169/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Трояновської Т. М.,
за участю секретаря судового засідання Тиндик С. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
ОСОБА_1 звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 606025 від 05 вересня 2023 року, якою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Харківській області судові витрати по справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 вересня 2023 року він їхав на електровелосипеді по дорозі по вулиці Сергія Васильківського у селищі міського типу Нова Водолага, де побачив екіпаж патрульної поліції, проїхавши повз них. Приблизно через 80 метрів його наздогнав цей екіпаж поліції та попросив зупинитись, після чого інспектор поліції поцікавився наявністі у ОСОБА_1 права на керування цим транспортним засобом. Зі слів працівника поліції, електровелосипед відноситься до мопедів, оскільки має електричний двигун і у водія такого транспортного засобу повинно бути свідоцтво про його реєстрацію, а також посвідчення водія відповідної категорії. Встановивши відсутність у позивача водійського посвідчення категорії «А1», поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 606025 від 05 вересня 2023 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вказану постанову позивач вважає протиправною, оскільки частина 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Разом із тим, на думку ОСОБА_1 порушення пунктів 2.1 та 2.4 Правил дорожнього руху України з його боку не було, оскільки він керував електровелосипедом GOFUN 18", який має потужність 350 Вт (=0,35кВт), який згідно діючого законодавства України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не відноситься до механічного транспортного засобу, а отже для керування таким транспортним засобом особі не потрібне посвідчення водія категорії «А1». На підтвердження своїх доводів позивач надав фотознімки електровелосипеду на якому він рухався та його технічні характеристики.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
03 жовтня 2023 року на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області з використанням ЄСІТС «Електронний суд» від Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, що був зареєстрований за вхідним № 5347/23-вх та переданий головуючому судді під особистий короткий підпис в Журналі вхідної кореспонденції 09 жовтня 2023 року, відповідно до якого відповідач наполягав на законності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України.
Так на спростування позовних вимог ОСОБА_1 уповноважений представник Головного управління Національної поліції в Харківській області вказав, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 05 вересня 2023 року керував транспортним засобом, а саме мопедом GOFUN, не маючи права керування таким транспортним засобом. Під час патрулювання поліцейськими був зупинений мопед GOFUN, водій якого перебував без мотошолому. В ході встановлення особи водія, було встановлено, що позивач немає відповідної (А1) категорії. Після чого було винесено старшим сержантом поліції Ткачовим Максимом Володимировичем постанову серії БАД № 606025 за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 3400 гривень 00 копійок.
Щодо твердження позивача про те, що його транспортний засіб відноситься до категорії електровелосипеда та він не зобов`язаний мати посвідчення водія категорії «А1», відповідач наголосив, що відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України мопед це двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 см? або електродвигун потужністю до 4 кВт. Вказані характеристики також зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві, а саме 0,35 кВт, тобто потужність електродвигуна транспортного засобу, яким керував позивач до 4 кВт, а тому він відноситься саме до мопедів.
Що стосується категорії А1 до неї відносяться мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 см? або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Відповідач звернув увагу суду на коментар до Правил дорожнього руху, який визначає термін «мопед» як категорію двоколісних транспортних засобів, які за своїми технічними характеристиками поступаються більш швидким двоколісним транспортним засобам і перевищують велосипеди. Мопед незалежно від його зовнішнього вигляду має такі характерні ознаки: двигун об`ємом до 50 см? та/або електродвигун потужністю до 4 кВт. Якщо двоколісний транспортний засіб обладнаний одночасно педалями та електродвигуном потужністю до 4 кВт, то він прирівнюється до мопеда, а особа яка керує ним, зобов`язана мати посвідчення на право керування транспортним засобом категорії «А1». Згідно з пунктом 2.13 Правил дорожнього руху України, до категорії транспортних засобів А1 належать мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 см? або електродвигун потужністю до 4 кВт. Відтак, відповідно до вищевказаних норм, на переконання відповідача, транспортний засіб марки «GOFUN», яким керував позивач 05 вересня 2023 року о 17 годині 30 хвилин в селищі міського типу Нова Водолага по вулиці Сергія Васильківського, є двоколісним транспортним засобом, який за своїми технічними характеристиками прирівняний до категорії «мопед». Відповідно до вимог підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Разом із цим, як було встановлено поліцейськими та не заперечується в позовній заяві ОСОБА_1 посвідчення водія відповідної категорії останній працівникам поліції не пред`явив, оскільки такого посвідчення в нього на момент зупинки не було. З огляду на вищевикладене, поліцейський діяв правомірно в межах діючого законодавства, а тому підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, на думку представника Головного управління Національної поліції в Харківській області не вбачається.
Скориставшись правом, передбаченим статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, 10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 на адресу суду надав відповідь на відзив, що була зареєстрована за вхідним № 5450/23-вх, відповідно до якої зауважив на невірне тлумачення співробітниками поліції чинного законодавства України. За твердженням позивача, в даному випадку, у позовній заяві не порушується питання щодо визнання транспортного засобу «Gofun 18"» транспортним засобом «мопед», шо належить до категорії A1, оскільки він відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, дійсно має електродвигун потужністю до 4 кВт, (а саме 0,35 кВт). Проте, в позовній заяві оспорюється твердження інспектора поліції, що відповідно до чинного законодавства немає вимоги щодо того, що керуючи даним транспортним засобом особа зобов`язана мати посвідчення водія категорії «АІ». Позиція ОСОБА_1 , в даному випадку, підтверджується тлумаченням пункту 2.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб повинен мати при собі водій механічного транспортного засобу, натомість транспортний засіб позивача «Gofun 18"» з електродвигуном потужністю 0,35 кВт, хоча й є транспортним засобом, як визначено у пункті 1.10 Правил дорожнього руху України, але він не є механічним, оскільки, щоб вважатись механічним транспортним засобом, його електродвигун повинен бути потужністю понад 3 кВт.
Позивач акцентував увагу суду на тому, що пунктом 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року, передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема, «А1» мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 см? або електродвигун потужністю до 4 кВт. Зазначене свідчить про те, що до категорії «А1» відносяться транспортні засоби, зокрема електровелосипеди, з електродвигуном потужністю від 3 до 4 кВт, оскільки вони відносяться до механічних транспортних засобів в розумінні Закону України «Про дорожній рух» та на управління такими транспортними засобами необхідна наявність відповідних дозвільних документів. У зв`язку із викладеними, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив аргументів, у відповідності до приписів статті 164 Кодексу адміністративного судочинства України, Головним управлінням Національної поліції в Харківській області надано не було.
Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання, що було призначено на 14 листопада 2023 року, не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_1 через канцелярію суду надав заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 6270/23-вх. від 14 листопада 2023 року, відповідно до якої просив розгляд справи з єдиним унікальним № 631/1169/23 здійснювати за його відсутністю на підставі наявних в матеріалах справі доказів, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.
Уповноважений представник Головного управління Національної поліції в Харківській області у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України.
02 листопада 2023 року представник Головного управління Національної поліції в Харківській області Мостова Карина Олегівна, яка діє на підставі довіреності № 1319/119-26/01-2023 від 03 травня 2023 року, направила на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області з використанням ЄСІТС «Електронний суд» заяву, що була зареєстрована за вхідним № 5949/23-вх, відповідно до якої просила суд розгляд справи, призначений на 14 листпада 2023 року, провести без участі відповідача - Головного управління Національної поліції в Харківській області. Позицію викладену у відзиві підтримала в повному обсязі.
Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності відноситься до категорії термінових адміністративних справ і розглядаються з урахуванням положень § 2 Глави 11 Розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, відповідно до частин 2 та 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на вебпорталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Аналогічні приписи містить й частина 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді та наданні відзиву (пояснень) щодо заявлених позовних вимог, враховуючи відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності останніх.
Ознайомившись із доводами, викладеними у позовній заяві та відзиву, а також відповіді на відзив, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та пояснення позивача, а також відзив представника відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1 статті 9 та статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
У відповідності до пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
З матеріалів справи судом установлено, що 05 вересня 2023 року о 17 годині 30 хвилин у селищі міського типу Нова Водолага поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Ткачовим Максимом Володимировичем було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 606025 від 05 вересня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Згідно вказаної постанови з`ясовано, що 05 вересня 2023 року о 17 годині 21 хвилину в селищі міського типу Нова Водолага, Харківської області, по вулиці Сергія Васильківського водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що обладнаний одночасно педалями та електродвигуном, потужністю до 4 кВт, не маючи права керування даним видом транспортного засобу, чим порушив пункт 2.1 «а» Правил дорожнього руху України.
Вказаною постановою дії ОСОБА_1 кваліфіковані як вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень 00 копійок.
У пункті 7 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАД № 606025 від 05 вересня 2023 року вказано, що до постанови додаються відеофіксація на відеореєстратор та бодікамеру.
Із дослідженого у судовому засіданні відеозапису, наданого Головним управління Національної поліції в Харківській області, судом встановлено, що на DVD-R диску мається 4 відеофайла, на яких зафіксовано перебіг подій, що мав місце 05 вересня 2023 року о 17 годині 20 хвилини, а саме як по вулиці рухається чоловік на транспортному засобі велосипеді з електродвигуном, за яким починає рухатись екіпаж патрульної поліції та зупиняє останнього. При цьому дані відеозаписи зроблені за допомогою відеореєстратора, розташованого в автомобілі патрульної поліції, тому суть спілкування працівників поліції з позивачем не зафіксована, як й не зафіксовано порядок притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Так, частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Положеннями статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580 VІІІ «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично дорожній мережі.
Положеннями пункту 8 частини 1 статті 23 вказаного вище Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
За змістом статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі Інструкція).
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ І Інструкції).
Пункт 1 та 2 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частинами першою, другою і четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.
Суд, надаючи оцінку оскарженому рішенню вважає за необхідне зазначити наступне.
Правове регулювання суспільних відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання визначено нормами Закону України від 30 червня 1993 року № 3353 ХІІ «Про дорожній рух» (далі по тексту Закон України «Про дорожній рух»).
Положеннями статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
У статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Крім того як визначено у пункті 2 частини 1 статті 32 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі по тексту Закон України «Про Національну поліцію»), поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту Правила дорожнього руху України).
Як вказано у пункті 1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до пунктів 1.3 та 1.4 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За визначеннями, наведеними у пункті 1.10 Правил дорожнього руху України: транспортний засіб пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3кВт; мотоцикл двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг; мопед двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50куб.см або електродвигун потужністю до 4кВт.
Відповідно до пункту 2.13 Правил дорожнього руху України транспортні засоби класифікуються, залежно від категорій, зокрема: А1 мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт; А мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.
Також пунктом 3 «Положення про порядок видачі посвідчень водія», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року, передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, поділяються на такі категорії, зокрема, «А1» мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 см? або електродвигун потужністю до 4 кВт
Згідно з положеннями пунктів 2 та 3 наведеного вище Положення, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії. А транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на відповідні категорії.
З наведеного вбачається, що Правилами дорожнього руху України розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» й різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено. Водночас, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб з електродвигуном не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі №278/3362/15-к.
Таким чином, з порівняння понять «транспортний засіб», «механічний транспортний засіб» та «мопед» вбачається, що мопед є різновидом механічного транспортного засобу, який має двигун внутрішнього згорання з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю від 3 до 4 кВт. Отже, враховуючи відсутність визначення «електровелосипед» у Правилах дорожнього руху України, слід дійти висновку, що електровелосипед можливо прирівняти до мопеду лише за наявності у нього електродвигуна потужністю від 3 до 4 кВт.
Разом з тим, слід зазначити, що пункт 2.1 «а» Правил дорожнього руху України передбачає обов`язок мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом для водіїв саме механічних транспортних засобів , а тому вказана норма права має застосовуватись системно разом з пунктом 2.13 Правил дорожнього руху України.
З системного аналізу положень пунктів 1.10 та 2.13 Правил дорожнього руху України слід дійти висновку, що пристрої (електровелосипед, електроскутер тощо) у яких потужність електромотора до 3 кВт, не є механічним транспортним засобом у розумінні пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, а значить на них не розповсюджуються вимоги пункту 2.13 наведених Правил стосовно права на управління транспортними засобами категорії А1 з потужністю мотора від 3 кВт до 4 кВт тільки при наявності «посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії».
Аналогічна судова практика, викладена у постановах Третього апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 932/2831/22, від 09 лютого 2023 року у справі № 199/3648/22 та від 22 березня 2022 року у справі № 177/844/21 та постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 639/3287/23.
Враховуючи викладене у сукупності, у відповідності до визначень, що містяться у Правилах дорожнього руху України, суд доходить висновку, що електровелосипед марки «GOFUN 18"», потужністю 350 Вт (=0,35кВт), хоча і є транспортним засобом, проте він за своїми технічними характеристиками не може бути прирівняний до мопедів або інших механічних транспортних засобів.
Отже в даному випадку працівник поліції помилкового прирівняв електровелосипед марки «GOFUN 18"», яким керував позивач, до механічного транспортного засобу, право на керування яким у особи повинно бути посвідчення водія категорії А1.
Беручи до уваги, що адміністративну відповідальність за порушення пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, до якого електровелосипед позивача марки «GOFUN 18"» не віднесено, ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення імперативно визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що при винесені постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, працівником поліції не в повній мірі дотримано вимог статтей 245, 251 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині повноти й всебічності з`ясування обставин адміністративної справи.
В даному випадку судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 7 своєї постанови від 24 червня 1988 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення» розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Приписами частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно пункту 3 частини 3 вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність скасування оскаржуваної постанови з закриттям провадження у справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі уточненої позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок, що підтверджено квитанцією № 23 від 12 вересня 2023 року, виданою Акціонерним товариством «Ощадбанк» ТВБВ № 10018/0372.

Відповідно до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Враховуючи наведе, керуючись статтями 9, 126, 222, 247, 251, 252, 254, 280, 283, 284, частиною 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 8, 9, 11, 69, 71, 72, 77, 78, 125 127, 132, 139, 194, 229, 242 246, 255, 268, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 606025, винесену 05 вересня 2023 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Ткачовим Максимом Володимировичем, про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів, що дорівнює 3400 гривень 00 копійок.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, відповідно до квитанції № 23 від 12 вересня 2023 року, виданою Акціонерним товариством «Ощадбанк» ТВБВ № 10018/0372.

Копію рішення відповідно до частини 2 статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, невідкладно видати учасникам справи або надіслати їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення відповідно до частини 4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Судове рішення, набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головного управління Національної поліції в Харківській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108599, адреса місцезнаходження: місто Харків, вулиця Жон Мироносиць, будинок № 13.

Суддя: Т. М. Трояновська