Справа № 677/1491/23
Суддя: Гладій Л. М.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 677/1491/23
Провадження № 2-а/677/14/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Гладій Л.М.,

за участі секретаря судових засідань Загаєвської С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову винесену 05 вересня 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 4500 грн., а провадження закрити у зв`язку за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 05 вересня 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) полковником ОСОБА_2 було винесено постанову, згідно якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 4500 грн. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 , 1985 р.н., будучи належним чином оповіщеним 23 серпня 2023 року повісткою, за викликом о 8 год. 00 хв. 24 квітня 2023 року не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1, чим порушив вимоги додатку 2 п. п. 2 п. 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», визначених Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року, та аб. 1 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Скоїв адміністративне правопорушення під час дії особливого періоду, в результаті чого на порушника складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Копію даної постанови ним не отримувалася, про її існування стало відомо з матеріалів виконавчого провадження, яке було відкрито для примусового виконання постанови. Крім того, він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 з поважних причини, у зв`язку з тим, що його мати ОСОБА_3 , яка зареєстрована та проживає з ним за однією адресою, починаючи з 22 серпня дл 29 серпня 2023 року включно потрапила до стаціонарного відділення лікарні з діагнозом «Ішемічний інсульт» і він змушений був здійснювати за нею догляд і продовжує його здійснювати. Про дані обставини він повідомив РТЦК та СП усно 23 серпня 2023 року та у письмових поясненнях, які лишилися у ІНФОРМАЦІЯ_1 30 серпня 2023 року під час явки до нього. 31 серпня 2023року, за відсутності реагування з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 , він звернувся листом безпосередньо до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання відстрочки у зв`язку з інвалідністю матері. 13 вересня 2023 року на його адресу надійшов лист-повідомлення , в якому відсутні були будь-які згадки про вищевказану постанову і запропоновано надати додаткові документі. 03 жовтня 2023 року він повторно направив лист до ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Також звертає увагу те, що складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1КУпАП містить істотні порушення. Дана постанова складена без його участі. Він жодним чином не був повідомлений про наявність складених на нього адміністративних матеріалів та про притягнення його до адміністративної відповідальності. Про складення відносно нього протоколу стало відомо після ознайомлення зі змістом оскаржуваної постанови.

Вважає, що у даному випадку відповідачем при винесенні постанови порушено норми процесуального та адміністративного права, а тому просить її скасувати, а провадження в справі закрити.

09 листопада 2023 року відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказав на правомірність винесеної постанови, вважаючи позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, розгляд справи проводити у їх відсутності.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши додані до них докази, прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з розписки, яку ОСОБА_1 отримав 23 серпня 2023 року, його викликали на 08 год. 00 хв. 24 серпня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП від 30 серпня 2023 року, в поясненнях ОСОБА_1 вказав, що не прийшов вчасно по повістці тому, що був в лікарні з матір`ю, якій потрібен був догляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

З постанови про адміністративне правопорушення №4992 від 05 вересня 2023 року, складеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_1 порушив п.п.1, 3 п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: був оповіщений щодо прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 24 серпня 2023 року на 08 год. 00 хв. повісткою, однак на вищевказану дату не з`явився, причину неявки не повідомив, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до Постанови КМУ від 28 липня 2010 року № 673 «Про затвердження переліку поважних причини неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори»: «поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки), які підтверджені відповідними документами (довідками), визнаються:… хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем.

Згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Судом встановлено, згідно довідки № 1574 від 16 травня 2023 року виданої реєстраційним відділом Красилівської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом з ОСОБА_3 , яка є матір`ю останнього, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11 грудня 1985 року.

Відповідно до довідки № 213 від 23 серпня 2023 року виданої КНП «Красилівська БПЛ» та епікризу ОСОБА_3 з 22 по 29 серпня 2023 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з діагнозом: «Ішемічний інсульт в правій задньомозковій артерії».

Як стверджує позивач та вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 30 серпня 2023 року, де надав письмові пояснення про поважність неявки 24 серпня 2023 року, але на нього, у його відсутності 30 серпня 2023 року розглянули справу та лише 05 вересня 2023 року винесли постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того 31 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання відстрочки від мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як військовозобов`язаному, який має дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

На його звернення 13 вересня 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було запропоновано надати належним чином оформленого документального підтвердження факту відсутності у ОСОБА_3 , 1954 року народження, інших повнолітніх працездатних дітей, які відповідно до вимог ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зобов`язані утримувати ОСОБА_3 , а також належним чином завірені копії військово-облікового документа на ім`я ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1ст. 9 КАС України).

Відповідно до ч. 1ст. 77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78цього Кодексу.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Так, за визначенням статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних та суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення, що є необхідними і достатніми для притягнення особи юридичної відповідальності.

Відповідно до Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 329 від 23.10.2021 року, у протоколі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, імена, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена та по батькові (за наявності), адреси свідків, понятих і потерпілих (якщо вони є); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (Розділ II п.4).

Так, ч. 1 ст. 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, тягне за собою відповідальність за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. З 24.02.2022 відповідно до Указу Президента № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, що охоплюється дією особливого періоду.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно зі статтею 62Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На обов`язковості застосування судами вказаної правової позиції неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 27.06.2019 у справі № 560/751/17, адміністративне провадження №К/9901/2047/18, колегія суддів Касаційного адміністративного суду зауважила, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок ж доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача відповідно до частини другої статті 71КАС України (в редакції до 15.12.2017 року), покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень. Помилковим є висновок про зобов`язання, виключно, скаржника надати докази відсутності порушення ним відповідних норм чи правил, переклавши, тим самим, обов`язок доказування, регламентований статтею 71 КАС України, з відповідача на позивача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами фактів порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про що зазначено в оскаржуваній постанові.

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд враховує, що ОСОБА_1 свою вину не визнав та просив закрити провадження у справі, однак всупереч вимог статті 77КАС України відповідач не спростував доводів позивача про незаконність винесеної постанови та не врахував його пояснення по суті справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідачем не з`ясовано всіх обставин, за яких було вчинено правопорушення та які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд в межах розгляду даної справи не встановлює інші фактичні обставини, оскільки така оцінка первинно має бути надана суб`єктом притягнення та накладення адміністративного стягнення в межах належної адміністративної процедури, що визначена ст.ст. 268, 279-280 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідач не подав докази на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування оскаржуваної постанови є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню, а провадження по справі закриттю.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатив судовий збір в розмірі 536,80 грн., а відповідач є суб`єктом владних повноважень, то судовий збір в зазначеному розмірі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 247, 280, 293 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 4992, винесену 05 вересня 2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Красилівський районний суд з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_1, місцезнаходження: АДРЕСА_2, ЄДРПОУ: НОМЕР_3.

Відповідач - начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2, ЄДРПОУ: НОМЕР_3.

Суддя Л.М. Гладій