Справа № 642/6151/23
Суддя: Петрова Н. М.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"09" листопада 2023 р.
РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 642/6151/23

Провадження № 2-а/642/28/23

09 листопада 2023 року

м.Харків

Ленінський районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Петрової Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Усиченко К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа: заступник начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень спору Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Криштоп Яніни Іванівни про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

20.10.2023 ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Зеленського М.С., звернулась до Ленінського районного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа: заступник начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень спору Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Криштоп Я.І., в якому просить визнати причини пропуску ОСОБА_1 процесуального строку звернення до суду з даним позовом, визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Криштоп Я.І. від 17.07.2023 серії АА за № 00011428 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на професійну правову допомогу. Позовна заява сформована в системі «Електронний суд».

Ухвалою суду від 24.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН

17 липня 2023 року заступником начальника відділу впровадження системавтоматичної фіксації порушень спору Департаменту державного нагляду (контролю)за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки натранспорті (Укртрансбезпеки) Криштоп Я.І. винесено постанову по справі проадміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті,зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місцяпроживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи на території України)серії АА за №00011428, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративноївідповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення увигляді штрафу у розмірі 17 000 ,00 грн. (копію надано позивачу лише 16.10.2023).

Відповідно постанови 13.06.2023 о 15 год 25 хв., за адресою: М-03, км 534+863, Харківська

обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті (WMI 81, WAGA WIM35, № 12) зафіксовано транспортний засіб MAN 27.410, НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 10,942% (2.845 тон), при дозволеній

максимальній фактичній масі 26 тон, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 8,758% (1.664 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 тон та відстані між осями від 1.3м д о 1,8м при спарених колесах, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АА за №00011428 від 17.07.2023 є протиправною, оскільки прийнята на підставі матеріалів, які складено з порушеннями та без встановлення належного суб`єкта відповідальності, що суперечить принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та принципу презумпції невинуватості, істотною ознакою якого є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння.

Зокрема, вказує на те, що наявні юридичні факти, які підтверджують, що Позивач не була ані учасником дорожнього руху, ані перевізником, що здійснює перевезення вантажів.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить вантажний спеціалізований самоскид MAN 27.410, р.н. НОМЕР_2 .

25.11.2020 згідно Договору найму (оренди) транспортних засобів вказаний вантажний автомобіль передано у користування за плату ТОВ «ВІПТЕХНІКА ХАРКІВ» (в особі директора Єрмолова Е.М.), код ЄДРПОУ 4389357, строком на 3 роки, що посвічено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражою І.П. та зареєстровано в реєстрі за №2062. Відповідна інформація наявна в базах Міністерства юстиції України та мала бути відшукана та перевірена уповноваженою особою Укртрансбезпеки.

На підставі Акту приймання-передачі рухомого майна до договору оренди транспортних засобів від 26.11.2020 вантажний автомобіль MAN 27.410, р.н. НОМЕР_2 , та всі документи на нього перебувають у володінні та користуванні ТОВ «ВІПТЕХНІКА ХАРКІВ». Таким чином, ОСОБА_1 не має жодного відношення до експлуатації , їй не відомі і не повинні бути відомі анкетні відомості водіїв, дані про маршрути та вантажі, вантажовідправника та вантажоодержувача тощо, уся відповідальність за це лежить виключно на посадових (відповідальних) особах вказаного суб`єкту господарювання належного користувача транспортним засобом, в господарську діяльність якого позивач не має права втручатися.

Відтак, заступник начальника відділу впровадження системавтоматичної фіксації порушень спору Департаменту державного нагляду (контролю)за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки натранспорті (Укртрансбезпеки) Криштоп Я.І. внесла необґрунтовані відомості, на підставі яких в подальшому було винесено незаконне рішення відносно ОСОБА_1 , яка не є суб`єктом правовідносин, та до якої застосовується відповідальність.

Крім того, адвокат Зеленьский М.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , вказує, що ч.ч.1-3 ст.279-5 КУпАП визначено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника. За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних». За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування, їх посадові (службові) особи зобов`язані надати відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи вантажовідправника.

Вказане свідчить про беззаперечний обов`язок уповноважених посадових осіб Укртрансбезпеки перевіряти ряд баз даних, у тому числі Міністерства юстиції України - серед яких є і бази нотаріальних дій та належних користувачів транспортних засобів.

Щодо поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку на звернення до суду з позовом позивач вказує, що днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання. У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою, днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову.

Вказана постанова була відправлена Державною службою України з безпеки на транспорті поштою згідно трекеру відправлення за №842 за адресою місця реєстрації позивача: АДРЕСА_1 .

Але, з початку воєнних дій і до цього часу позивач не проживає за місцем реєстрації та не має фізичної можливості перевіряти поштову скриньку у зв`язку з воєнною агресією рф проти України, постійними обстрілами м. Харкові.

Відповідно довідки від 02.06.2023 № 6324- позивач ОСОБА_1 знаходилася на обліку як внутрішньо переміщена особа з фактичним місцем проживання перебування: АДРЕСА_2 .

Посадова особа Укртрансбезпеки безпідставно, без перевірки баз даних та державних реєстрів, без наявності доказів та законних підстав на це - притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Наприкінці вересня 2023 року банківські установи, у яких у ОСОБА_1 відкриті рахунки, як фізичної особи та фізичної особи- підприємця, заблокували їх, в тому числі відкриті на ім`я її малолітніх дітей. Під час телефонного спілкування за співробітниками банків, а потім державним виконавцем, їй стало відомо про існування якоїсь постанови Укртрансбезпеки, складеної ще влітку 2023 року, яку вона не отримувала. З метою з`ясування усіх обставин справи, ОСОБА_1 25.09.2023, звернулася до Укртрансбезпеки у порядку та на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також згідно ст.268 КУпАП, у якому просила направити їй постанову №AA00011428 від 17.07.2023. 03 жовтня 2023 року на вказану у інформаційному запиті електронну адресу надійшов електронний лист-відповідь на запит позивачки, датований 02.10.2023 за вихідним №9681/3.7/15-23 за підписом директора Департаменту Державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дмитра Гладчука, яким ОСОБА_1 фактично відмовлено у наданні запитуваних інформації та документів стосовно неї особисто з підстав начебто недотримання запитувачем ч.4 ст.16 Закону України «Про захист персональних даних», хоча вказана норма стосується лише третіх осіб,

що запитують інформацію не стосовно себе.

05.10.2023 повторно направлено запит на інформацію до Укртрансбезпеки вже разом зі скаргою на протиправні діяння окремих посадових осіб відповідача. 16 жовтня 2023 року на вказану у повторному інформаційному запиті електронну адресу надійшов електронний лист-відповідь на запит ОСОБА_1 , датований ще 13.10.2023 за вихідним №10144/10.1/15-23 за підписом начальника управління зовнішніх комунікацій Олександра Свириденка, разом з яким надано копію оскаржуваної постанові. При цьому, у даній відповіді Укртрансбезпеки ОСОБА_1 не повідомлено на підставі чого і коли дана постанова набрала законної сили та коли її направлено для примусового виконання (із зазначенням конкретних дат та правових підстав, окрім іншого дотримання вимог ч.2 ст.291, ч.ч.1, 2 ст.300-2 КУпАП), а також чи проведено службове розслідування (перевірка) за викладеними скаржником фактами ряду протиправних діянь посадових осіб Укртрансбезпеки, чи притягнуто до відповідальності винних осіб та чи відкликано дану постанову з примусового виконання згідно п.10 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (так, згідно вказаної норми права - виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ), як такої, що не підлягає

виконанню з огляду на не набрання нею законної сили, та скасування безпідставно накладених штрафних санкцій.

Позивач вказує, що внаслідок недбалого ставлення ряду уповноважених осіб Укртрансбезпеки до виконання своїх службових обов`язків, ОСОБА_1 тривалий час взагалі не була обізнана (до 16.10.2023), не могла дізнатися та навіть не могла припустити факт наявності оскаржуваної постанови, а тому оскаржити її у встановлений ст.289 КУпАП десятиденній строк не могла з об`єктивних причин. У зв`язку з чим просить суд поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду з даним позовом.

Позиція відповідача

07 листопада 2023 через систему «Електронний суд» представник відповідача Амельченко С.О. направив суду відзив на позовну заяву, відповідно якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначає, що посадовими особами Укртрансбезпеки було правомірно притягнуто позивача до відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП. Зокрема вказує, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлена габаритно-вагова норма щодо граничного навантаження на здвоєну вісь, перевищення цього показника є підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Аналогічна за своїм змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24.07.2019 року у справі №803/1540/16 та від 31.07.2019 року у справі №802/518/17-а. Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки було в належний спосіб встановлено, що позивач є власником вантажного спеціалізованого самоскида MAN 27.410, р.н. НОМЕР_2 . Вказана інформація підтверджується інформаційними даними Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ.

Вважає, що на виконання вимог статті 19 Конституції України, статей 245, 279-5, 283 КУпАП уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки належним чином виявлено та зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та розглянуто справу про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті. Натомість позивачем не надано жодних належних та допустимих, доступних доказів на спростування позиції відповідача, якою він керувався при притягненні особи до адміністративної відповідальності (а.с. 49-79)

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Зеленський М.С. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, однак в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволені позову в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст.286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з позовної заяви, з початку воєнних дій і до цього часу позивач не проживала за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з воєнною агресією рф проти України, постійними обстрілами м. Харкові.

Відповідно довідки від 02.06.2023 № 6324- позивач знаходилася на обліку як внутрішньо переміщена особа з фактичним місцем проживання перебування: АДРЕСА_2 (а.с.16).

Згідно трекінгу відстеження відправлення, поштове відправлення 842, постанова серія АА № 00011428 відправлена рекомендованим листом 19.07.2023, повернулася на адресу відправника по закінченню терміну зберігання 26.08.2023 (а.с.32-33).

На неодноразові запити позивача до Державної служби України з безпеки на транспорті щодо отримання інформації про постанову про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 отримала постанову серія АА № 00011428 від 17.07.2023 тільки 16.10.2023 (а.с.29).

До суду позивач ОСОБА_1 звернулася 20.10.2023, а отже, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що позивачу необхідно поновити строк звернення до суду з даним позовом.

Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що 17 липня 2023 року заступником начальника відділу впровадження системавтоматичної фіксації порушень спору Департаменту державного нагляду (контролю)за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки натранспорті (Укртрансбезпеки) Криштоп Я.І. винесено постанову по справі проадміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті,зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місцяпроживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи на території України)серії АА за №00011428, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративноївідповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення увигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Відповідно вказаної постанови 13.06.2023 о 15 год 25 хв., за адресою: М-03, км 534+863, Харківська обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті (WMI 81, WAGA WIM35, № 12) зафіксовано транспортний засіб MAN 27.410, НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 10,942% (2.845 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 26 тон, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 8,758% (1.664 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 тон та відстані між осями від 1.3м д о 1,8м при спарених колесах, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП (а.с.34, 68-72).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , транспортний засіб MAN 27.410, НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.18).

25.11.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Віптехніка Харків» укладено Договір найму (оренди) транспортних засобів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражою І.П. за реєстровим номером № 2062.

Відповідно Договору, вантажний автомобіль MAN 27.410, НОМЕР_1 передано у користування за плату ТОВ «ВІПТЕХНІКА ХАРКІВ» (в особі директора Єрмолова Е.М.), код ЄДРПОУ 4389357, строком на 3 роки до 25.11.2023 (а.с.19-23).

Згідно п.5.1. Договору, наймач зобов`язується нести всі ризики, пов`язані з використанням майна, як джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовувати збитки, які можуть бути завдані третім особам, нести витрати, пов`язані з використанням автомобіля, в т.ч. пов`язані зі сплатою податків та інших платежів тощо.

На підставі Акту приймання-передачі рухомого майна до договору оренди транспортних засобів від 26.11.2020 вантажний автомобіль MAN 27.410, р.н. НОМЕР_2 , та всі документи на нього перебувають у володінні та користуванні ТОВ «ВІПТЕХНІКА ХАРКІВ» (а.с.24-25).

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Так, предметом оскарження у цій справі є постанова заступника начальника відділу впровадження системавтоматичної фіксації порушень спору Департаменту державного нагляду (контролю)за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки натранспорті (Укртрансбезпеки) Криштоп Я.І. серії АА за №00011428 від 17.07.2023.

Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет законності оскаржуваної постанови, оцінивши її на предмет відповідності верховенству права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України Про автомобільний транспорт від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Так, згідно частин 1, 2 статті 229 КУпАП органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають зокрема право: на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення № 103), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (п. 3 Положення № 103). Відповідно до п.п. 2, 15, 29 пункту 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань - здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; - здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; - у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення. За положеннями частини шостої статті 258 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини 19 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Визначення поняття великовагових та великогабаритних транспортних засобів міститься у постанові Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», зокрема, це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5ПДР України.

Згідно з ч.1 ст.14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Відповідно до ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Частиною другою ст.132-1 КУпАП визначено, що відповідальність настає за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Відповідно до примітки зазначеної статті, підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно частини другої статті 29 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 3353-ХІІ) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 33 Закону України Про автомобільні дороги від 08 вересня 2005 року № 2862-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з п.22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, д - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі -16 т, строєні -22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі -18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

В силу пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174.

Відповідно до п.п. 2, 16 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174, посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; мета даних, сформованих автоматичним пунктом.

Згідно з п. 11 Порядку №1174 автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 1 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 №1197 закріплено, що цей Порядок визначає процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача, належний користувач фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Так, абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону № 2344-III та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Своєю чергою згідно з вказаною нормою права водій це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

За правилами статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

При цьому документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Водночас перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 Закону № 2344-III визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства, дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах від 01 червня 2023 року та від 06 липня 2023 року у справах № 640/39442/21 та № 560/514/22 відповідно.

Така позиція узгоджується також із висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловленими у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №910/7554/19, в якій встановлено, що перевізником у спірних правовідносинах є товариство, яким отримано транспортний засіб на підставі укладеного договору суборенди, та яким вчинено порушення, що полягає у перевищенні транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, яке встановлено внаслідок проведення Укртрансбезпекою габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля.

Відповідно до статті 800 Цивільного кодексу України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.

Отже, у спірних правовідносинах, що склались у цій справі, транспортний засіб передано позивачем в оренду ТОВ «Віптехніка Харків», договір оренди є чинним, недійсним не визнавався, тому саме наймач ТОВ «Віптехніка Харків» - є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-ІІІ в межах спірних правовідносин, а не позивач.

Таким чином, аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи, суд виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 17 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

При цьому автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III).

Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом 17 частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.

Внесення відомостей до ЄДРТЗ (Єдиний державний реєстр транспортних засобів) щодо належного користувача транспортного засобу є виключно правом особи, уповноваженої на подання відповідної заяви в порядку, передбаченому Порядком № 1197.

При цьому, невнесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу, незалежно від підстав такого невнесення викликає автоматичне визначення відповідальною особою за вчинення адміністративних правопорушень саме особу, за якою зареєстрований транспортний засіб або ж керівника юридичної особи, за якою він зареєстрований.

До того ж, відповідно до пункту 5 Порядку №1197, відомості про належного користувача до ЄДРТЗ вносяться через: 1) територіальні органи з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС); 2) веб-додаток, розміщений на офіційному веб-сайті Головного сервісного центру МВС; 3) Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Отже, у разі, якщо належний користувач не звертається до сервісного центру МВС з відповідною заявою, згідно пункту 24 Порядку № 1197, особа за якою зареєстрований транспортний засіб або представник юридичної особи не позбавлений можливості внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача через веб-додаток, розміщений на офіційному веб-сайті Головного сервісного центру МВС або через Єдиний державний вебпортал електронних послуг особисто, що встановлено пунктом 5 Порядку №1197. Зокрема, згідно пункту 3 Розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020 № 779 (надалі Порядок ведення ЄДРТЗ), до ЄДРТЗ уноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби (далі - об`єкти обліку). У відповідності до пункту 4 Розділу II Порядку ведення ЄДРТЗ, внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі, зокрема, державної реєстрації транспортного засобу; перереєстрації транспортного засобу; зняття з обліку транспортного засобу; внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачею тимчасового реєстраційного талона.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, з наведеного вбачається, що за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільні перевізники-суб`єкти господарювання несуть фінансову відповідальність.

Суд звертає увагу, що органи Укртрансбезпеки здійснюють (здійснювали) свою діяльність як суб`єкти владних повноважень, а отже їх діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування.

При цьому суд нагадує, що зміст принципу належного урядування передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі Рисовський проти України (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року).

Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін, судом не встановлено факту того, що саме ОСОБА_1 користувалася даним транспортним засобом як автомобільний перевізник.

Натомість, на переконання суду, безпідставними є доводи представника відповідача в тій частині, що саме на власника транспортного засобу належить покласти відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

При цьому, суд звертає увагу на положення пункту 2.2 Правил дорожнього руху, а саме те, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

А тому, суд вважає, що встановлення факту належності транспортного засобі на праві власності ОСОБА_1 не робить її на безумовній основі автомобільним перевізником, на якого покладається відповідальність за перевищення габаритно-вагових норм при користуванні таким транспортним засобом.

Крім того, суду надано належні докази передавання ОСОБА_1 вантажного автомобіля MAN 27.410, ДН3 AX9756HC 25.11.2020 ТОВ «Віптехніка Харків» на підставі Договір найму (оренди) транспортних засобів, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаражою І.П. за реєстровим номером № 2062, строком на 3 роки до 25.11.2023.

Відповідачу при прийнятті оскаржуваного рішення слід було врахувати зміст права власності (володію, користуюсь, розпоряджаюся) та природу титульного власника, який фактично користувався автомобілем і саме він мав нести відповідальність за його перевантаження.

Відтак, при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт така обставина підлягала обов`язково з`ясуванню, доказів чому суду надано не було.

Дана позиція знайшла підтвердження у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а, провадження № К/990/34398/22.

Відтак, суд вважає, що оскаржувану постанову, якою до позивача застосовано адміністративно-господарського штрафу, винесено з порушенням визначених до неї вимог. Як наслідок, оскаржувана постанова є протиправною в силу своєї безпідставності.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

Аналізуючи зазначене вище у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Криштоп Яніни Іванівни від 17.07.2023 серії АА за № 00011428 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови, а тому, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у цій справі, вищезазначених висновків суду не спростовують.

При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 429,44 грн., що підтверджується квитанцією №9321-3366-9095-1464 від 19.10.2023 року.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 429,44 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до частин 3,4 цієї статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником позивача до розглядуваної заяви додано договір про надання правничої допомоги № 009/2023 від 20.10.2023 року; Додаток до договору №1 від 20.10.2023 року та Рішення № 13/1/7 від 21.07.2021 щодо ставок адвокатського гонорару на Харківщині, які підтверджують надання ним послуг правової допомоги позивачу.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 7 статті 134 КАС України).

Суд звертає увагу щодо ненадання адвокатом Зеленським М.С. ані акту прийому - передачі виконаної правової допомоги, ані платіжного доручення про оплату ОСОБА_1 фактично наданих послуг, не зазначений розмір витрат щодо надання правової допомоги в суді першої інстанції.

Приписами частини 1 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини 2, 3 статті 30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, суд звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду стосовно вирішенні питання про розподіл судових витрат, викладену в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, Великою Палатою зроблено висновок, що саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. Відповідачем в даній справі не заявлено такого клопотання щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У цій справі, суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, виходить із такого:

- розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження;

- дана справа не потребувала встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання;

- по аналогічних правовідносинах наявна численна судова практика.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, а також те, що позов задоволено, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у цій справі у розмірі 10 050 грн. (3 350 грн. за консультацію, вивчення документів, складання правової позиції тощо, та 6 700 грн. за складання позовної заяви в порядку адміністративного судочинства), що є справедливим, пропорційним до предмету спору та відповідає обсягам проведеної роботи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа: заступник начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень спору Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Криштоп Яніни Іванівни про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Криштоп Яніни Іванівни від 17.07.2023 серії АА за № 00011428 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 429,44 (чотириста двадцять дев`ять грн. 44 коп.) грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 050 (десять тисяч п`ятдесят) грн.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3

Відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті, , юридична адреса: 03150, м.Київ, вул.Антоновича, 51

Третя особа - заступник начальника відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень спору Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Криштоп Яніна Іванівна, ел.пошта:

Повний текст рішення складено 13.11.2023

Суддя Наталя Петрова