Справа № 420/22149/23
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 69 від 26.07.2023 р.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком з 19 січня 2023 року із зарахуванням до загального стажу роботи періоду навчання з 01.09.1978 року по 29.06.1982 року згідно з дипломом НОМЕР_1 , а також всі періоди роботи внесені до 31.10.2000 року згідно із записами внесеними до трудової книжки серії НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 19.07.2023 вона повторно звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії за віком. Проте, 26.07.2023 ОСОБА_1 отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 69 про відмову в призначенні пенсії з огляду на те, що за доданими документами не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_3 , та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_4 , оскільки у перекладі довідки про укладення шлюбу № А-04566 від 15.10.2019, виданого відділом ЗАЦС м. Рибінська Ярославської області російської федерації відсутнє проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Позивач зазначила, що до рішення було додано розрахунок стажу для призначення пенсії в якому виключений період навчання з 01.09.1978 року по 29.06.1982 року, та всі періоди роботи до 31.10.2000 року згідно із записами трудової книжки НОМЕР_4 . Втім, ОСОБА_1 вважає рішення Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 69 від 26.07.2023 р. протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід. № ЕП/36455/23 від 13.09.2023 р.), зазначаючи, зокрема, що за результатами розгляду документів про призначення пенсії до страхового стажу Пенсійним органом не було зараховано: - період навчання з 01.09.1978 по 29.06.1982 рік згідно диплому від 29.06.1982року серія НОМЕР_5 , оскільки прізвище, зазначене в дипломі, не відповідає паспортним даним позивача. - періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_6 від 18.08.1982року, оскільки в електронній пенсійній справі відсутня скан-копія оригіналу свідоцтва про шлюб ( ОСОБА_2 ). Запис у трудовій книжці про зміну прізвища ( ОСОБА_2 ) виконане без зазначення дати видачі документу, чим порушено п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974року № 162. В матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують таку заміну прізвища заявниці. Страховий стаж розрахований з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу(довідка Форми ОК-5). Крім того, за 2010-2012,2016 та 2018 роки наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. За таких обставин позивач має право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 19.01.2028. Отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №69 від 26.07.2023, про відмову в призначенні позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є законним та обґрунтованим.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/22149/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 у період з 01.09.1978 по 29.06.1982 рік проходила навчання у Рибінському педагогічному училищі. Факт навчання ОСОБА_3 у вищезазначеному навчальному закладі в період з 01.09.1978 по 29.06.1982 р. підтверджується Дипломом серії НОМЕР_5 .

30 липня 1983 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_4 , та змінила своє прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується Довідкою про укладення шлюбу № НОМЕР_7 (Форма № 6), та записом у трудовій книжці серії НОМЕР_4 «прізвище ОСОБА_6 змінено на підставі свідоцтва про шлюб № НОМЕР_8 ». ІНФОРМАЦІЯ_1 у даному шлюбі народилась дитина ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 26 травня 2023 року (видане повторно).

17 червня 2017 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 , та змінила своє прізвище із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_10 від 17.06.2017 р., та записом у трудовій книжці серії НОМЕР_4 «прізвище « ОСОБА_6 » змінено на ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_10 від 17.06.2017 р.».

17.05.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області із заявою, щодо призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

17.05.2023 року, відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області розглянуто подану заяву ОСОБА_1 разом із документами позивача, та прийнято Рішення № 69 від 25.05.2023, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону № 1058, про що повідомлено заявника листом.

01.06.2023 року позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області із заявою, щодо призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону №1058.

01.06.2023 року, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області розглянуто подану заяву ОСОБА_1 разом із документами позивача, та прийнято Рішення №69 від 08.06.2023року, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону №1058, про що повідомлено заявника листом.

27.06.2023 року позивач уклав з Головним управлінням ДПС в Одеській області типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразово сплати єдиного внеску), згідно з умовами якого сплачує єдиний внесок за попередній період з 01.01.2022 по 30.06.2022 у розмірі 17 688,00 для набуття 30 років страхового стажу.

19.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області із заявою, щодо призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону №1058.

19.07.2023 року, після реєстрації заяви від 19.07.2023 р., та сканування копій документів засобами програмного забезпечення, за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто подану заяву разом із документами позивача і прийнято Рішення № 69 від 26.07.2023, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області у Рішенні № 69 від 26.07.2023 року зазначено, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - починаючи з 1 січня 2023 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж на дату звернення ОСОБА_1 становить 18 років 07 місяці 05 днів.

Також, за результатами розгляду документів, до страхового стажу Головне управління ПФУ у Львівській області не зарахувало:

- період навчання з 01.09.1978 по 29.06.1982 рік згідно диплому від 29.06.1982року серія НОМЕР_5 , оскільки прізвище, зазначене в дипломі, не відповідає паспортним даним позивача;

- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_6 від 18.08.1982 року, оскільки в електронній пенсійній справі відсутня скан-копія оригіналу свідоцтва про шлюб ( ОСОБА_2 ), та запис у трудовій книжці про зміну прізвища ( ОСОБА_2 ) виконане без зазначення дати видачі документу, чим порушено п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162. В матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують таку заміну прізвища заявниці.

- періоди за 2010-2012, 2016 та 2018 роки, оскільки страховий стаж розрахований з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5), та наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. За таких обставин позивач має право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 19.01.2028 року.

Не погоджуючись із Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність, та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить до висновку, що даний позов є обґрунтованим, та такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно ч.2 ст. 24 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до вимог ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністра України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, судом встановлено, ОСОБА_3 у період з 01.09.1978 по 29.06.1982 рік проходила навчання у Рибінському педагогічному училищі. Факт навчання ОСОБА_3 у вищезазначеному навчальному закладі в період з 01.09.1978 по 29.06.1982 р. підтверджується Дипломом серія НОМЕР_5 .

30 липня 1983 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_4 , та змінила своє прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується Довідкою про укладення шлюбу № НОМЕР_7 (Форма № 6), та записом у трудовій книжці серії НОМЕР_4 «прізвище ОСОБА_6 змінено на підставі свідоцтва про шлюб № НОМЕР_8 ». У вказаному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 26 травня 2023 року (видане повторно).

17 червня 1917 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 та змінила своє прізвище із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_10 від 17.06.2017 р., та записом у трудовій книжці серії НОМЕР_4 «прізвище « ОСОБА_6 » змінено на ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_10 від 17.06.2017 р.»

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_11 , виданого 12.07.2017 р., прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено ОСОБА_1 , такі ж дані зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_4 .

Зокрема, щодо страхового стажу, та періодів роботи ОСОБА_1 , судом встановлено наступне:

1. 01.09.1978 р. по 29.06.1982 рік позивачка навчалась у Рибінському педагогічному училищі, загальна тривалість періоду становить 3 р. 09 м. 28 д.

2. 15.08.1982 р. по 01.02.1983 р. позивачка працювала вихователем у ясла-садочку, тривалість періоду становить 05 м. 17 д.

3. 14.02. 1983 р. по 01.08.1983 р. - працювала в дитячому садку вихователем, в сукупності її стаж за цей період становить - 05 м. 18 д.

4. 22.02.1984 р. по 12.01.1986 р. - працювала в дитячому садку 2-86 вихователем, тривалість періоду 01 р. 10 м. 21 д.

5. 13.01.1986 р. по 31.01.1986 р. - догляд за дитиною до 3 років, зараховано до страхового стажу 19 днів;

6. 01.02. 1986 р. по 01.07.1986 р. - прийнята на посаду вихователя, стаж роботи за вказаний період становить 05 м. 00 д.;

7. 02.07.1986 р. по 30.11.1986 р. - догляд за дитиною до 3 років, зараховано до страхового стажу - 04 м. 29 р.

8. 01.12.1986 р. по 28.12.1986 р. позивачка прийнята та працювала на посаді вихователя, стаж роботи 00 м. 28 д.;

9. 29.12.1986 р. по 30.01.1988 р. - зарахована та працювала на посаді нічної няні, загальна тривалість періоду становить 1 р. 01 м. 01 д.;

10. 08.02.1988 р. по 26.04.1993 р. працювала у Військовій частина НОМЕР_12 в яслах-садку 278 вихователем, загальний стаж роботи за вказаний період становить 5 р. 02 м. 18 д.;

11. 01.11.2000 р. по 01.07.2001 р. прийнята та працювала на посаді адміністратора кафе-бара, стаж роботи за період становить 08 м. 01 р.;

12. 01.11.2001 р. по 31.12.2007 р. позивачка працювала на посаді адміністратора по трудовому договору, стаж роботи становить 06 р. 02 м. 28 д.;

13. 01.01.2008 р. по 31.08.2011 р. прийнята і працювала на посаді старшого адміністратора, загальна тривалість періоду становить 03 р. 07 м. 27 д.;

14. 01.09.2011 р. по 31.01.2012 р. позивачка працювала на посаді вихователя, період роботи становить 04 м. 21 д.;

15. 30.07.2012 р. по 31.05.2013 р. прийнята та працювала на посаді директора по трудовому договору, стаж роботи становить 10 м. 03 д.;

16. 6.06.2013 р. по 21.11.2014 р. позивачка прийнята та працювала на посаді старшого адміністратора, загальна тривалість періоду становить 01 р. 06 м. 00 д.;

15.18.04.2016 р. по 14.08.2018 р. прийнята та працювала на посаді соціального робітника, стаж роботи за вказаний період становить 02 р. 04 м. 14 д.

16. 27.06.2023 року позивач уклав з Головним управлінням ДПС в Одеській області типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразово сплати єдиного внеску), згідно з умовами якого позивач сплачує єдиний внесок за попередній період з 01.01.2022 по 30.06.2022 у розмірі 17 688,00 для набуття 30 років страхового стажу.

Загальний стаж роботи ОСОБА_1 за вище описані періоди становить 30 рік 00 місяці 09 днів.

Тому, враховуючи страховий стаж, який ГУ ПФУ у Львівській області не спростовано, а саме в сукупності 18 років 07 місяців 05 днів, а також стаж роботи позивача, який не підтверджує пенсійний орган, але підтверджується відомостями, наявними у трудовій книжці серії НОМЕР_4 , - загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 р. 00 м. 09 д., що безперечно є більше ніж достатнім для призначення їй пенсії за віком, відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Перевіряючи доводи сторін щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи ОСОБА_1 , суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок на момент заповнення трудової книжки позивача (дата заповнення титульної сторінки 30.08.1982), було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 № 162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (надалі - Інструкція № 162).

Відповідно до вказаної Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162: трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи проводяться акуратно, пір`яний чи кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору; в розділах "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається; в графі 3 розділу "Відомості про роботу" у вигляді заголовка пишеться повне найменування підприємства; в графі 3 пишеться: "Прийнято або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменуваннями професій, вказаних у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт і професій робітників; для службовців - відповідно до найменуваннями посад, зазначених в Єдиної номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу; при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів; бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок; після закінчення кожного місяця бухгалтерія вимагає від особи, відповідальної за ведення трудових книжок, звіту про наявність бланків трудових книжок і вкладишів до них, з додатком прибуткового ордера каси підприємства. На зіпсовані під час заповнення бланки трудових книжок і вкладишів до них складається акт.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийняття на роботу (пункт 2.2 Інструкції №162).

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Так, вперше трудова книжка заповнюється адміністрацією в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття його на роботу. На першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки записуються загальні дані про її власника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, фах, дата видачі книжки, підпис власника книжки, ставиться мокра печатка установи, що видала вперше трудову книжку.

Згідно з пунктом 2.10 вищевказаної Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11 Інструкції № 162).

Відповідно до пункту 2.12 зазначеної вище Інструкції, зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (свідоцтво про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по батькові та ін.) з посиланням на номер та дату цих документів. Вказані зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється попереднє прізвище, ім`я, по батькові чи дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства, установи, організації або спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства, установи, організації або печаткою відділу кадрів.

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок "Про трудові книжки робітників і службовців" від 06.09.1973 №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні положення містяться в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301, згідно якого відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, згідно пункту 2.6 якої визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 2.13 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Таким чином, Інструкцією від 20.06.1974 № 162 та Інструкцією від 29.07.1993 № 58, які були чинні на час внесення записів в трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , передбачено єдиний порядок внесення змін записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження, а саме: зміни таких записів вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, однією рискою закреслюється попередній запис і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на першій сторінці трудової книжки серії НОМЕР_4 однією рискою закреслено прізвище " ОСОБА_5 " та написано нове прізвище " ОСОБА_6 ", надалі закреслено однією рискою прізвище « ОСОБА_6 » і вписано « ОСОБА_10 », тобто у відповідності до вимог вищевказаних Інструкції від 20.06.1974 № 162, та Інструкції від 29.07.1993 №58.

Крім того, на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_4 , міститься наступні записи: «прізвище ОСОБА_6 змінено на підставі свідоцтва про шлюб № НОМЕР_8 », та «прізвище « ОСОБА_6 » змінено на ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_10 від 17.06.2017 р.».

Як встановлено судом, відповідні записи в трудовій книжці серії НОМЕР_4 щодо зміни прізвища працівника, вчинені з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, з огляду на вказані вище положення Інструкції та Порядку, суд зазначає, що важливим для врахування відповідного періоду роботи особи до її страхового стажу, що дає право на пенсію, є наявність відповідних записів у трудовій книжці щодо такої роботи, а не якість оформлення трудової книжки працівника, зокрема, його роботодавцем.

Такий висновок суду, у тому числі, відповідає правовій позиції Верховного Суду, зазначеній в Постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 19.12.2019 у справі № 307/541/17.

Водночас, в разі виникнення в пенсійного органу будь-яких сумнівів щодо вчинених записів в трудовій книжці, чинним законодавством передбачено право пенсійного органу витребувати первинні документи щодо таких записів.

Крім того, суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Також, Верховний Суд у Постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, виявлені відповідачем недоліки у заповненні трудової книжки ОСОБА_1 , при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи, зміна прізвища тощо), не є підставою для не зарахування спірних періодів до стажу її роботи.

При цьому, судом встановлено, що 30 липня 1983 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_4 , та змінила своє прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується Довідкою про укладення шлюбу № А-04566 (Форма № 6), та записом у трудовій книжці серії НОМЕР_4 «прізвище ОСОБА_6 змінено на підставі свідоцтва про шлюб № НОМЕР_8 .

У даному шлюбі народилась дитина ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 26 травня 2023 року (видане повторно).

17 червня 1917 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 та змінила своє прізвище із « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_10 від 17.06.2017 р., та записом у трудовій книжці серії НОМЕР_4 «прізвище « ОСОБА_6 » змінено на ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_10 від 17.06.2017 р.»

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_11 , виданого 12.07.2017 р., прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено ОСОБА_1 , такі ж дані зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_4 .

19.07.2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області із заявою, щодо призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону №1058, та додала до заяви: паспорт, ідентифікаційний код, трудову книжку, диплом про навчання, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб.

Таким чином, суд вважає, що доводи, викладені у Рішенні Головного управління ПФУ у Львівській області від 26.07.2023 р. № 69, щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком, є необґрунтованими, оскільки, згідно поданих документів, повністю підтверджується факт наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Щодо спірного стажу навчання позивача з 01.09.1978 по 29.06.1982 рік в Рибінському педагогічному училищі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на положеннях міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).

Статтею 5 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди у галузі пенсійного забезпечення призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Відповідно до статті 8 Угоди, органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами.

Згідно зі ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Суд також відхиляє доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладені у Рішенні № 69 від 26.07.2023 року щодо обставини припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії вказаної Угоди.

Суд також зазначає що, якщо договором не передбачено інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення, відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Так, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.

Суд наголошує, що посилання відповідача на зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до неї є безпідставним, оскільки не зарахування правомірно здобутого позивачем в країні-агресорі трудового стажу в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинними, не може мати негативні наслідки та нівелювати його право на призначення пенсії.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко вказано, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області безпідставно не зараховано період навчання позивача з 01.09.1978 по 29.06.1982 рік в Рибінському педагогічному училищі в Іркутському державному університеті.

Відносно доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зазначених у відзиві на позовну заяву, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу ( довідка форми ОК-5) наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими за мінімальний страховий внесок, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 вказаного Закону, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно із положеннями частини 10 статті 20 Закону №1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058-IV).

Крім того, згідно із частиною шостою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте, не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

За приписами статті 113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Тобто, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Суд звертає увагу, що Верховним Судом сформовано правову позицію, відповідно до якої особа, яка звернулась за призначенням пенсії, не має відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи (зокрема, Постанови від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі № 199/1852/15-а, від 12.09.2019 у справі №489/2283/16-а, від 01.03.2021 у справі № 423/757/17, від 27.05.2021 у справі № 343/659/17).

При цьому, суд повторно зазначає, що згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, судом враховується, що за правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), №17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі «Формер Кінг Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Відповідний висновок щодо застосування норм права узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у Постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а, які суд має враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно з приписам частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, з огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 69 від 26.07.2023 р.

Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком з 19 січня 2023 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ч.1, 3 ст.46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст.45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від22.11.2005 №22-1 (далі - Порядок) заява про призначення подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України, що призначає пенсію.

Згідно з п.1.7 та п.1.8 Порядку звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбаченихчастиною четвертоюстатті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Перелік документів, необхідних для призначення пенсії наведений у розділі ІІ Порядку.

Згідно з розділом VI Порядку заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви від 19.07.2023 року та винесення оскаржуваного рішення здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.

Як зазначено вище, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Отже, оскільки ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області з відповідною заявою 19.07.2023 року, проте Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснено неналежне виконання повноважень щодо її розгляду, внаслідок чого порушено права позивача, суд вважає, що належним способом захисту та відновлення порушених прав ОСОБА_1 є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату позивачеві пенсії за віком з 19 липня 2023 року, із зарахуванням до загального стажу роботи періоду навчання з 01.09.1978 року по 29.06.1982 року, згідно з дипломом НОМЕР_1 , та врахувавши періоди роботи до 31.10.2000 року , згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про, присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Водночас, в даному випадку суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , шляхом визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 69 від 26.07.2023 р., та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком з 19 липня 2023 року, із зарахуванням до загального стажу роботи періоду навчання з 01.09.1978 року по 29.06.1982 року згідно з дипломом НОМЕР_1 , з врахуванням періодів роботи ОСОБА_1 до 31.10.2000 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , а отже законодавчо передбачені підстави для звернення даного судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 69 від 26.07.2023 р.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком з 19 липня 2023 року, із зарахуванням до загального стажу роботи періоду навчання з 01.09.1978 року по 29.06.1982 року згідно з дипломом НОМЕР_1 , та врахувавши періоди роботи ОСОБА_1 , до 31.10.2000 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 .

4. В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_13 ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривні 80 копійок.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_13 ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривні 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 09.11.2023 р., з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці, у період часу з 21.09.2023 р. по 23.10.2023 р., включно.

Суддя Ю.В. Харченко