Справа № 420/11531/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Радчука А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Адміністрації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо не підготовки та не направлення до Головного управління ПФУ в Одеській області документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , відповідно до вимог п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та направити до Головного управління ПФУ в Одеській області документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , відповідно до вимог п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач - військовослужбовець ОСОБА_1 в період з 2001р. проходив військову службу у Збройних Силах України та на різних посадах у Державній прикордонній службі України по 12.07.2022 р., згідно Довідки про перебування на посадах, що додається до позову. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується Посвідченням серії НОМЕР_2 від 30.05.2005р.

Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 12 липня 2022р. № 260-ОС (про особовий склад), позивач виключений із списків особового складу загону та знятий з усіх видів забезпечення як такий, що звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України.

Згідно Витягу з наказу від 12 липня 2022р. № 260-ОС, вислуга років ОСОБА_1 станом на 12 липня 2022р. становить: календарна: 19р. 05м. 10 дн.; пільгова: 07р. 11м. 01 дн. Всього: 27р. 04м. 11 дн.

Як зазначено у позові, на момент звільнення у позивача наявний відповідний пільговий стаж, відповідно до приписів пункту 3 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393. Наявність зазначеної вислуги дає підстави для набуття ОСОБА_1 права на пенсійне забезпечення, відповідно до статей 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ.

У зв`язку викладеним позивач звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою від 13.07.2022 р. з проханням оформити (підготувати) та направити (подати) необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до вимог п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Однак, як зазначено у позові, позивач відповіді на вказане звернення не отримав.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неоформлення та ненаправлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення пенсії за вислугою років, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивач посилається на те, що згідно правової позиції Верховного Суду (постанова від 14.04.2021 у справі №480/4241/18) для призначення пенсій за вислугу років за Законом №2262-XII календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

На підставі п. 3 Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця, зокрема, час проходження служби на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України або один місяць служби за три місяці - час проходження служби військовослужбовцями Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, направленими у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей.

Враховуючи вищевикладене, позивач стверджує, що період часу 07р. 11м. 01 дн. (пільгова вислуга) є календарною одиницею виміру та повинен бути врахований до «вислуги років», яка підлягає обчисленню та застосуванню в порядку статей 12, 17 та 17-1 Закону №2262- XII та Постанови № 393, разом із визначеним періодом часу 19р. 05м. 10 дн. Як наслідок, на дату звільнення 12.07.2022р. позивач мав вислугу 25 календарних роки і більше - 27р. 04м. 11 дн.= (19р. 05м. 10 дн. + 07р. 11м. 01 дн.).

Отже, позивач переконаний, що він має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 19.08.2022 року, адміністративна справа №420/11531/22 була передана судді Цховребовій М.Г.

Ухвалою суду від 23.08.2022 року (головуючий суддя Цховребова М.Г.) відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року №417 призначено повторний автоматизований розподіл справи №420/11531/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року, справа №420/11531/22 передана судді Радчуку А.А.

Ухвалою суду від 11.09.2023 року прийнято до провадження справу №420/11531/22 та призначено до розгляду спочатку зі стадії відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, згідно ч. 5 ст. 262 КАС України.

26.09.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує.

Відповідач підтвердив, що позивач наказом Начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 12 липня 2022 року № 241-ос звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу. На день закінчення проходження військової служби 12.07.2022, календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 19 років 05 місяців 10 днів, при цьому у позивача наявна вислуга в пільговому обчисленні 07 років 11 місяців 01 день.

Як зазначає відповідач, умови, за наявності яких призначається пенсія за вислугу років вищезазначеним звільненим з військової служби особам, визначено статтею 12 Закону № 2262-ХІІ. Так, пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ чітко встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам, які на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Натомість, як стверджує відповідач, позивач на день звільнення з військової служби не мав 25 календарних років і більше вислуги, тому не належить до інших осіб, визначених пунктами «б» - «г» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, отже відсутня визначена законодавством обов`язкова умова, яка надає йому право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідач звернув увагу на те, що до Порядку № 393 були внесені зміни постановою КМУ від 16.02.2022 № 119, а саме абзац перший пункту 3 викладено в новій редакції, згідно з якою, до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах відповідний період служби.

Відповідач вважає, що для встановлення права на призначення пенсії вислуга років визначається виключно в календарному обчисленні без періодів служби на пільгових умовах. Пільгова вислуга років застосовується лише для визначення розміру пенсії. Позивача звільнено з військової служби 12 липня 2022 року, тобто після внесення змін до Постанови № 393 і вже під час дії цього нормативно-правового акта в новій редакції. Таким чином, до правовідносин щодо наявності права у позивача на призначення пенсії за вислугу років на умовах статті 12 Закону № 2262-ХІІ має застосовуватись нова редакція відповідних норм Постанови № 393.

З огляду на викладене, відповідач посилається на те, що у позивача відсутня вислуга 25 календарних років і більше, він не набув права на пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262- XII, тому відсутні правові підстави для оформлення документів про призначення останньому пенсії за вислугу років та направлення подання про призначення такої пенсії до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України.

02.10.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив.

Всупереч доводам відповідача про внесення змін до п. 2 Порядку № 393, яким передбачено, що пільгова вислуга років застосовується лише для визначення розміру пенсії, а не самої вислуги років, представник позивача зазначив, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком №393.

Представник позивача наполягає, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до вимог пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Внесення змін до Порядку № 393 наведеного правового регулювання не змінює. Отже, є необґрунтованою позиція відповідача про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм права, що регулюють спірні правовідносини.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.11.2001 року проходив військову службу у Збройних Силах України.

З 28.08.2006 року по 12.07.2022 року позивач проходив військову службу за контрактом на різних посадах у Державній прикордонній службі України, що підтверджується Довідкою про перебування на посадах (а.с. 13-14).

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується Посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 30.05.2005 року управлінням особового складу штабу Південного оперативного командування (а.с. 12).

Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 12 липня 2022 року № 260-ОС «Про особовий склад», майстер-сержант ОСОБА_1 виключений із списків особового складу загону та знятий з усіх видів забезпечення як такий, що звільнений з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 11 липня 2022р. № 260-ОС з посади інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) за підпунктом «г» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, у запас Збройних Сил України, без надання права носіння військової форми одягу (а.с. 10, 39).

Згідно Витягу з наказу від 12 липня 2022р. № 260-ОС, вислуга років ОСОБА_1 станом на 12 липня 2022 року становить:

Календарна: 19 р. 05 м. 10 дн.;

Пільгова: 07 р. 11 м. 01 дн.;

Усього: 27 р. 04 м. 11 дн.

13.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України із заявою, у якій просив: оформити (підготувати) та направити (подати) необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до вимог п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» (а.с. 11).

Як зазначено у позові, на час звернення до суду з даним позовом (19.08.2022 року) відповіді на вказане звернення позивач не отримав.

19.09.2022 року до суду від Адміністрації Державної прикордонної служби України надійшла заява про залучення до матеріалів справи листа-відповіді від 06.08.2022 за вих. №115/К-5890-9638 на заяву ОСОБА_1 (а.с. 40-41).

Вказаним листом позивачу повідомлено, що відповідно до пункту 3 Постанови Кабміну № 393, зі змінами, внесеними 16.02.2022, періоди служби, визначені підпунктами «а» - «г» цього пункту у відповідному пільговому обчисленні, зараховуються до вислуги років на пільгових умовах для визначення розміру пенсії. Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 12.07.2022 № 260-ОС на дату виключення зі списків особового складу загону станом на 12.07.2022 вислуга років на військовій службі у календарному обчисленні становить лише 19 років 05 місяців 10 днів, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленим пунктом «а» статті 12 Закону № 2262. Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262 та положень пунктів 2-1 та З Постанови Кабміну № 393, зі змінами, внесеними 16.02.2022, наявність на дату виключення зі списків особового складу загону станом на 12.07.2022 вислуги років у пільговому обчисленні в кількості 07 років 11 місяців 01 день, також не визначає право на призначення пенсії за вислугу років на умовах, встановлених пунктом «а» статті 12 Закону № 2262. Прийняття заяви про призначення пенсії від особи, яка не набула право на пенсію відповідно до Закону № 2262, не передбачено.

З огляду на викладене, відповідач зазначив позивачу, що підстави для прийняття заяви про призначення пенсії за вислугу років та надання доручення НОМЕР_3 прикордонному загону про підготовку документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років на умовах, встановлених пунктом «а» статті 12 Закону № 2262, та, відповідно, для їх надсилання до відповідного органу Пенсійного фонду України, відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неоформлення та ненаправлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для призначення пенсії за вислугою років, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач зазначає, що чине законодавство встановлює, що на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів, отже саме на відповідача покладено обов`язок підготувати і направити документи для призначення пенсії, який відповідачем належним чином не виконано, а саме в порушення вимог п. 12 Порядку № 3-1 не здійснено оформлення всіх необхідних документів про призначення пенсії позивачу та подання їх у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії до відповідних органів для прийняття відповідного рішення.

У свою чергу відповідач в листі від 06.08.2022 за вих. №115/К-5890-9638 відмовив у підготовці документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років, з посиланням на відсутність у позивача календарної вислуги років для призначення пенсії за вислугою років.

Отже, спірним між сторонами стало питання щодо наявності у позивача календарної вислуги років для призначення пенсії за вислугою років для направлення Адміністрацією Державної прикордонної служби України до Головного управління ПФУ в Одеській області документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , відповідно до вимог п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 № 661-IV.

Статтею 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачений соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України.

Держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі - у редакції від 01.07.2022 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з пунктом "а" статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови призначення пенсій за вислугу років.

Так, згідно пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Вислуга років для призначення пенсії у разі поновлення виплати пенсії після перерви в її одержанні, яка була раніше обчислена особі, яка має право на пенсію за цим Законом, відповідно до законодавства, яке діяло на день попереднього звільнення цієї особи зі служби, перегляду не підлягає.

Згідно ст. 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону України №2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (надалі - Порядок №393 у редакції від 18.05.2022 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З огляду на викладене, суд зазначає, що статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, Законом № 2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Суд наголошує, що саме Постанова від 17.07.1992 № 393, тобто Порядок №393, визначає порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій.

У постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 також зазначено, що передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). У свою чергу, передбачені статтею 17- 1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

Згідно підпункту «в» пункту 3 Порядку № 393 (у редакції до внесення змін постановою КМУ № 119 від 16.02.2022 року) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за півтора місяця на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Однак, суд зазначає, що Постановою Кабінетом Міністрів України від 16 лютого 2022 р. № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», зокрема, пунктом 5 визначено, що у пункті 3 абзац перший викладено в такій редакції:

« 3. До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:».

Отже, підпунктом «в» пункту 3 Постанови №393 (у редакції Постанови КМ № 119 від 16.02.2022 року, яка чинна на дату звільнення позивача та звернення із заявою до АДПС щодо оформлення та подання необхідних документів для призначення пенсії за вислугу років) встановлено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Таким чином, на дату звільнення позивача пунктом 3 Порядку №393 визначено стаж, який зараховується на пільгових умовах до вислуги років особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї постанови саме для визначення розміру пенсії.

Отже, виходячи з положень ст. 12 Закону № 2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови №393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а п. 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди, підлягає пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Таким чином, на час звільнення позивача з Державної прикордонної служби України наказом від 12 липня 2022 року № 260-ОС редакція п. 3 Порядку № 393 зазнала змін, відповідно до яких зарахування на пільгових умовах до вислуги років спірного періоду, застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція п. 3 Порядку № 393.

Оскільки за приписами ст.17 Закону № 2262-XII при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення, а саме Порядком № 393 визначено обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII і цей Порядок встановлює пільгове обчислення вислуги років тільки для визначення розміру пенсії, тому відсутні підстави для врахування позивачу спірні періоди в пільговому обчисленні до календарної вислуги років.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Витягу з наказу від 12 липня 2022р. № 260-ОС, вислуга років ОСОБА_1 станом на 12 липня 2022 року становить:

Календарна: 19 р. 05 м. 10 дн.;

Пільгова: 07 р. 11 м. 01 дн.

Усього: 27 р. 04 м. 11 дн.

Таким чином вислуга років позивача станом на 12.07.2022 року у календарному обчисленні (19 р. 05 м. 10 дн.) недостатня для призначення пенсії за ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Отже, оскільки вислуга років позивача станом на час звільнення становила менше встановленого законодавством, у відповідача були відсутні підстави для надіслання документів про призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, про що відповідачем було роз`яснено в листі від 06.08.2022 за вих. № 115/К-5890-9638.

Правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а та у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 750/9775/16-а, від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а тощо, до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки ця справа була розглянута до внесення змін до Порядку № 393 від 16.02.2022 року.

З огляду на вищевикладене, відповідач дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача, станом на час звільнення, необхідного стажу для призначення йому пенсії за вислугою років згідно із ст.12 Закону № 2262-ХІІ.

Отже, доводи позивача, якими він обґрунтує свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивач був звільнений від сплати судового збору, та у задоволенні позову відмовлено, відповідно, підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255-258, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Адміністрації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.