Справа № 160/22213/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
31 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася через систему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді: стажу роботи на посаді юрисконсульта Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій у розмірі 2 р. 00 м. 00 д. (вимога відповідно до ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), виконувача обов`язків народного судді Синельниківського народного суду Дніпропетровської області (00 р. 02 м. 26 д.), частини стажу роботи на посадах судді Синельниківського міського народного суду Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного суду (Апеляційного суду Дніпропетровської області), Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (05 р. 11 м. 30 д. + 14 р. 10 м. 18 д. + 12 р. 00 м. 18 д. = 32 р. 11 м. 6 д.) у вигляді 4 м. 20 д.;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді:
- стаж роботи на посаді юрисконсульта Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій у розмірі 2 р. 00 м. 00 д. (вимога відповідно до ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»);
- стаж роботи на посаді виконувача обов`язків народного судді Синельниківського народного суду Дніпропетровської області (00 р. 02 м. 26 д.);
- частину помилково недорахованого стажу роботи на посадах судді Синельниківського міського народного суду Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного суду (Апеляційного суду Дніпропетровської області), Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (05 р. 11 м. 30 д. + 14 р. 10 м. 18 д. + 12 р. 00 м. 18 д. = 32 р. 11 м. 6 д.) у вигляді 4 м. 20 д.;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 20.07.2023 року перерахунок та виплачувати призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 35 років 2 місяці, в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що Рішенням Вищої ради правосуддя від 11 липня 2023 року №702/0/15-23 її звільнено з посади судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення загальний стаж роботи судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 35 років 2 місяці, з яких 33 роки 2 місяці - стаж роботи на посаді судді (у тому числі стаж роботи виконуючою обов`язки народного судді як народного засідателя Синельниківського міського народного суду) та 2 роки - стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначалася законом та надавала право для призначення на посаду судді (стаж роботи на посаді юрисконсульта).
Після звільнення з посади судді ОСОБА_1 20 липня 2023 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №61 від 27 липня 2023 року, ОСОБА_1 призначено як судді у відставці виплату довічного грошового утримання, однак, при призначенні довічного грошового утримання органом Пенсійного фонду враховано стаж роботи на посаді судді - 32 роки 07 місяців 26 днів та визначено процент для призначення довічного грошового утримання - 74%.

ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування стажу роботи на посаді юрисконсульта Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій, виконувача обов`язків народного судді Синельниківського народного суду Дніпропетровської області, частину стажу роботи на посадах судді Синельниківського міського народного суду Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного суду (Апеляційного суду Дніпропетровської області), Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці в зменшеному розмірі, у зв`язку з чим звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2023 року для розгляду адміністративної справи №160/22213/23 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

18 вересня 2023 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву вх.№21680/23, в якому представник відповідача заперечує проти позову в повному обсязі з наступних підстав.

ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус судців", зі змінами, зокрема частини 3 статті 142 Закону № 1402.

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи па посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013 року).

Відповідно до пункту 3 статті 142 Закону України №1402-VII від 02.06.2016 року "Про судоустрій і статус суддів", щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Стаж роботи судді визначено частиною 1 статті 137 Закону №1402-VII: До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суту України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

За документами пенсійної справи ОСОБА_1 загальний стаж становить 40 років 06 місяців 12 днів, в тому числі стаж роботи на посаді судді 32 роки 07 місяців 26 дні.

Положення пункту 25 розділу XII Закону № 1402-VII, яким було встановлено інший порядок розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду № 2-р/2020 від 18.02.2020 року.

Враховуючи викладене, період роботи з 15.10.1986 по 06.08.1990 на посаді юрисконсульта Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій зарахований до загального страхового стажу позивача, але не піддягає зарахуванню до суддівського стажу.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання станом па 01 серпня 2023 року, визначеного на підставі довідки від 14.07.2023 року №25, складає 50397,55 грн. (68104,80 грн. х 74%).

Діючим Законом передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, які враховуються для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На думку представника відповідача неможливо використовувати для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.

Отже, на переконання представника відповідача до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів.

З урахуванням викладеного представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

23 вересня 2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив вх.№22258/23, в якій позивач, ознайомившись з відзивом на позов, вважає за необхідне викласти свої заперечення.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, статті 529; 2015 року, №№18 - 20, статті 132 з наступними змінами).

Тобто, у зв`язку з визнанням неконституційним пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 та за наявності чинного пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії позивача як судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що перебуває у відставці, регулюються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VIІ від 07.07.2010 року.

Як суддя, що перебуває у відставці, на її думку, вона має право на отримання щомісячного довічного утримання судді в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

З урахуванням викладеного, позивач вважає протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині визначення їй розміру щомісячного довічного грошового утримання на рівні 74 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, розмір суддівської винагороди, який враховувався при визначенні її довічного грошового утримання, складає 68104,80 грн., що суттєво менше навіть суддівської винагороди, яку отримує діючий суддя.

При цьому її було звільнено з посади судді суду касаційної інстанції, тому доводи відповідача про дискримінацію діючих суддів є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, а також навпаки призводять до дискримінації як судді у відставці.

Оскільки відповідач порушив право на врахування всього суддівського стажу, який визначений Вищою радою правосуддя та підтверджується матеріалами пенсійної справи, що стало підставою для невірного визначення відсотку для призначення довічного грошового утриманні та виплати довічного грошового утримання у зменшеному розмірі, відповідно порушено право позивача на виплату довічного грошового утримання судді у відставці в належному розмірі.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до записів №5-№6 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01 вересня 1982 року, 15 жовтня 1986 року була прийнята в порядку переведення з Синельниківського міського народного суду на посаду юрисконсульта та з 07 серпня 1990 року була звільнена у зв`язку з переведенням на виборну посаду в Синельниківський міський народний суд.

На підставі рішення Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 07 серпня 1990 року обрана народним суддею Синельниківського міського народного суду.

Указом Президента України від 27 червня 1996 року №484/96 призначена суддею Дніпропетровського обласного суду.

Постановою Верховної Ради України від 30 листопада 2006 року №405-V обрана на посаду судді апеляційного суду Дніпропетровської області безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2011 року №3399-VI обрана суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до запису №18 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01 вересня 1982 року, наказом №35-к від 11.07.2023 року, ОСОБА_1 відрахована зі штату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у зв`язку з прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 11 липня 2023 року №702/0/15-23 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади судді ВССУ у зв`язку з поданням зави про відставку.

Судом встановлено, що станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення загальний стаж роботи судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 35 років 2 місяці, з яких 33 роки 2 місяці - стаж роботи на посаді судді (у тому числі стаж роботи виконуючою обов`язки народного судді як народного засідателя Синельниківського міського народного суду) та 2 роки - стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначалася законом та надавала право для призначення на посаду судді (стаж роботи на посаді юрисконсульта).

20 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши необхідний перелік документів, що підтверджують її право на довічне грошове утримання.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №61 від 27 липня 2023 року ОСОБА_1 призначено, як судді у відставці, виплату довічного грошового утримання, однак, при призначенні довічного грошового утримання органом Пенсійного фонду враховано стаж роботи на посаді судді 32 роки 07 місяців 26 днів та визначено процент для призначення довічного грошового утримання - 74%.

28 липня 2023 року ОСОБА_1 через веб-портал електронних послуг звернулася зі зверненням до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила повідомити на якій підставі органом Пенсійного фонду при призначенні їй довічного грошового утримання враховано стаж на посаді судді 32 роки 7 місяців 26 днів замість 35 років 2 місяці; переглянути прийняте рішення, визначити стаж на посаді судді, що враховується при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 - 35 років 2 місяці та просила зробити перерахунок довічного грошового утримання з урахуванням наявного стажу на момент звільнення.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №40907-32373/Ф-01/8-0400/23 від 25 серпня 2023 року позивача повідомлено, що період роботи з 15 жовтня 1986 року по 06 серпня 1990 року на посаді юрисконсульта Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій зарахований до загального страхового стажу, але не підлягає зарахуванню до суддівського стажу.

Розмір щомісячного довічного грошового утримання станом на 01 серпня 2023 року визначено на підставі довідки від 14.07.2023 року №25 та складає 50397,55 грн. (68104,80 грн. х 74%).

Відомостей щодо причин не зарахування відповідного стажу, у тому числі на посаді в.о. народного судді та частково на посадах судді взагалі не надано.

ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування стажу роботи на посаді юрисконсульта Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій, виконувача обов`язків народного судді Синельниківського народного суду Дніпропетровської області, частину стажу роботи на посадах судді Синельниківського міського народного суду Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного суду (Апеляційного суду Дніпропетровської області), Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці в зменшеному відсотковому розмірі, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 116 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

На час призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки народного судді Синельниківського міського народного суду чинним був Закон СРСР в редакції від 04 серпня 1989 року №328-І «Про статус суддів в СРСР».

Цим законом встановлювалось, що народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.

До набрання чинності Законом України від 24 лютого 1994 року №4015-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» не було передбачено зарахування до стажу роботи, який давав право на відставку судді, інших періодів діяльності.

Однак, відповідно до статті 27 Закону Української РСР від 05 червня 1981 року №2022-Х «Про судоустрій Української РСР» (у редакції, чинній до 19 квітня 1994 року) у разі тимчасової відсутності (хвороба, відпустка тощо) голови районного (міського) народного суду за поданням начальника відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів виконання обов`язків голови покладається рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на одного з народних суддів цього суду.

У разі тимчасової відсутності (хвороба, відпустка тощо) народного судді за поданням начальника відділу юстиції виконавчого комітету обласної, Київської міської Ради народних депутатів виконання обов`язків народного судді може бути покладено рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів на одного з народних засідателів цього суду.

Стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, у тому числі під час виконання обов`язків народного судді Синельниківського міського народного суду, становить 33 роки 2 місяці.

Згідно з частиною 1 статті 137 Закону №1402-VІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VII судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Частиною 2 статті 137 Закону №1402-VII (у редакції, чинній з 05 серпня 2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року, у справі №9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та зазначила, що частину 2 статті 137 Закону №1402-VII (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Судом встановлено, що в період з 15 жовтня 1986 року по 11 травня 1990 року ОСОБА_1 працювала юрисконсультом Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій, що також підтверджується записами її трудової книжки.

Наведене свідчить про наявність у неї права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, 2 років роботи в галузі права після здобуття вищої юридичної освіти з 26 квітня 1988 року до призначення на посаду виконуючого обов`язки народного судді як народного засідателя Синельниківського міського народного суду до проведення виборів народних суддів народних судів області 12 травня 1990 року, зокрема на посаді юрисконсульта Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій.

Станом на дату ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення, загальний стаж роботи як судді, що дає право на відставку, становить 35 років 2 місяці, з яких 33 роки 2 місяці - стаж роботи на посаді судді (у тому числі стаж роботи виконуючою обов`язки народного судді як народного засідателя Синельниківського міського народного суду) та 2 роки - стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначалася законом та надавала право для призначення на посаду судді (стаж роботи на посаді юрисконсульта).

Отже, відповідно до приписів частини 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування стажу роботи 2 років роботи на посаді юрисконсульта Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій, 02 місяців 26 днів на посаді виконувача обов`язків народного судді Синельниківського народного суду Дніпропетровської області та 04 місяців 20 днів - частини стажу роботи на посадах судді, є протиправними.

Крім того, відповідачем проведено розрахунок розміру довічного грошового утримання, як судді у відставці, відповідно до частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року.

Щодо процентного розміру довічного грошового утримання судді у відставці, суд виходить з наступного.

З прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року в Україні була проведена судова реформа, яка, в тому числі, змінила статус та гарантії суддів Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, а отже вплинула на статус судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка перебуває у відставці.

Так, з прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року в Прикінцевих та перехідних положеннях містився пункт 25, який був спеціальною нормою, що регулював питання довічного грошового утримання суддів у відставці та передбачав, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

18 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України №2-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України, пункт 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року.

У той же час, відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Тобто, у зв`язку з визнанням неконституційним пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року та за наявності чинного пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії позивача як судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що перебуває у відставці, регулюються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року

У частині 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VII від 07.07.2010 року було визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

У той же час, рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року визнано неконституційними частину 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VII у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VII.

У пункті 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року було вказано, що:

- частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VIІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VII до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VII, а саме:

"Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №4-рп/2016 від 08.06.2016 року розмір довічного грошового утримання судді за Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІI від 07.07.2010 року застосовується в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року.

Таким чином, визначення ОСОБА_1 розміру довічного грошового утримання судді у відставці на підставі положень частини 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року є протиправним, оскільки за наявності чинного пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VII від 02.06.2016 року статус, права, гарантії ОСОБА_1 , як судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що перебуває у відставці, регулюються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VII від 07.07.2010 року, де з урахуванням рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року підлягає застосуванню частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VII від 07.07.2010 року у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», якою передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Судом встановлено, що згідно з розрахунком стажу судді, що виданий Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та рішенням Вищої ради правосуддя від 11 липня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку її стаж на посаді судді становить - 35 років 02 місяці.

Таким чином, як суддя, що перебуває у відставці, вона має право на отримання щомісячного довічного утримання судді в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді.

Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності.

Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Викладене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому, у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень та набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання.

Пенсія, довічне грошове утримання судді у відставці як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю, матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, відповідно до якої «Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції».

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Відповідно до пункту 21 рішення від 01.06.2006 у справі «Федоренко проти України» (заява №25921/02), Європейський суд з прав людини, з урахуванням статті 1 Першого протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися активом: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) - на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Тобто в зазначених рішеннях ЄСПЛ встановив, що наявність правомірних (законних) очікувань є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу, умовою наявності правомірних очікувань, у розумінні практики ЄСПЛ, є достатні законні підстави. Інакше кажучи, правомірні (законні) очікування - це очікування можливості здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, які є носіями відповідного права.

Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 № 23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

На підставі вищевикладеного, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне відновити порушене право позивача у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () здійснити з 20 липня 2023 року перерахунок та виплатити призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 35 років 2 місяці, в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою сплатила суму судового збору у розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією АТ "Таскомбанк" №8686-0702-0018-9733 від 30 серпня 2023 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді: 2 років стажу роботи на посаді юрисконсульта Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій, 02 місяців 26 днів на посаді виконувача обов`язків народного судді Синельниківського народного суду Дніпропетровської області та 04 місяців 20 днів частини стажу роботи на посадах судді Синельниківського міського народного суду Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного суду (Апеляційного суду Дніпропетровської області), Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи на посаді судді:

- 2 роки стажу роботи на посаді юрисконсульта Синельниківського заводу залізобетонних конструкцій (відповідно до частини 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»);

- 02 місяці 26 днів стажу роботи на посаді виконувача обов`язків народного судді Синельниківського народного суду Дніпропетровської області;

- 04 місяці 20 днів частину помилково недорахованого стажу роботи на посадах судді Синельниківського міського народного суду Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного суду (Апеляційного суду Дніпропетровської області), Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 20 липня 2023 року перерахунок та виплатити призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, - 35 років 02 місяці, в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України .

Суддя В.М. Олійник