Справа № 160/17934/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, які виразились у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за періоди з 08.02.2000 року по 18.04.2018 року та з 07.02.2020 року по 01.01.2023 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.03 року № 1078, з визначенням місяця, в яких відбувалося підвищення посадових окладів військовослужбовців січень 2008 року;
- зобов`язати Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за періоди з 08.02.2000 року по 18.04.2018 року та з 07.02.2020 року по 01.01.2023 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач проходив службу з 08.02.2000 року по 18.04.2018 року та з 07.02.2020 року по 01.01.2023 року в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області. Позивач не погоджується з діями відповідача щодо відмови у виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження служби. Вказує, що індексація доходів громадян, в тому числі грошового забезпечення військовослужбовців, є складовою частиною заробітку та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
30.08.2023 року до суду надійшов відзив Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач наполягає на безпідставності заявлених позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що передбачена чинним законодавством індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась позивачу протягом періоду проходження ним служби. Також відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із заявленими позовними вимогами.
05.09.2023 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, в якій позивач зазначає, що доводи відповідача є хибними та помилковими, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.
14.09.2023 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, в яких відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, зважаючи на те, що дії Управління СБУ є правомірними та такими, що відповідали вимогам законодавства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 року витребувано від Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області:
-належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 ;
-відомості про нараховане грошове забезпечення із обов?язковим зазначенням усіх його складових, за період проходження служби ОСОБА_1 в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області;
-належним чином засвідчену копію розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .
24.10.2023 року судом отримано довідку ФІНВ Управління СБУ від 23.10.2023 № 55/11/202-760 про індексацію грошового забезпечення позивача.
02.11.2023 року до суду надійшли пояснення відповідача щодо виконання ухвали суду від 17.10.2023 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України у Дніпропетровській області у періоди з 08.02.2000 до 18.04.2018 та з 07.02.2020 до 01.01.2023.
22.05.2023 року позивач звернувся до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з березня 2008 року до його звільнення зі служби з урахуванням раніше виплачених сум.
26.06.2023 року адвокат позивача ОСОБА_2 звернувся до Управління СБУ у Дніпропетровській області з адвокатським запитом, в якому містилося прохання надати інформацію щодо можливого здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з березня 2008 року по дату його звільнення зі служби, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та повідомити причини не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з березня 2008 року.
На вказаний адвокатський запит Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області листом № 55/11/М-527/93 надало відповідь змісту, аналогічного листу № 55/11/У-432/93 від 19.06.2023 року.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби в Управління СБУ у Дніпропетровській області, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Щодо строків звернення до суду, необхідно зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За приписами статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
При цьому, згідно п. 1 глави XIX ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Враховуючи дату припинення карантину та тримісячний строк, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із заявленими позовними вимогами.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 року № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20.12.1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з Преамбулою до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 105 відсотків (в редакції, яка діяла до 01.07.2002 року), в розмірі 101 відсотка (в редакції, що діяла з 01.07.2002 по 16.01.2016) та 103 відсотка (в редакції, що діє з 16.01.2016).
Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Водночас в силу вимог ст. 18, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.1998 № 633, визначав, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). Базою для обчислення індексу споживчих цін є січень 1998 року.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Обов`язковою умовою проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовця є наявність перевищення індексу споживчих цін.
У спірний період з 08.02.2000 по 18.04.2018 та з 07.02.2020 по 01.01.2023, за який позивач просить здійснити нарахування та виплату індексації, діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», в редакції статті 4 наступного змісту: індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 105 відсотків (в редакції, яка діяла до 01.07.2002 року), в розмірі 101 відсотка (в редакції, що діяла з 01.07.2002 по 16.01.2016) та 103 відсотка (в редакції, що діє з 16.01.2016).
Таким чином, у спірний період нарахування індексації здійснювалось лише у випадку перевищення індексу споживчих цін більше визначеного вище показника.
Аналізуючи наведену інформацію, викладену у відкритих статистичних даних Міністерства фінансів України, судом встановлено, що у період з 08.02.2000 по 18.04.2018 та з 07.02.2020 по 01.01.2023, за який позивач просить здійснити нарахування та виплату індексації, не за кожний місяць грошове забезпечення позивача підлягало індексації, оскільки індекс споживчих цін перевищував поріг індексації лише у деяких періодах.
Однак, позивач в позовній заяві не звертає уваги на відповідний факт та обґрунтовує позовні вимоги лише доводами про необхідність виплати індексації за весь період його служби, без врахування специфіки виплати індексації та наявних в державі умов для виникнення у відповідача обов`язку нарахувати та виплатити індексацію.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення грошового забезпечення деяких категорій військовослужбовців та інших осіб» від 12.03.2005 №193, встановлено підвищення окладів військовослужбовців з 01.02.2005 на 200 відсотків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008, встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.
Отже, за період служби позивача його грошовий оклад підлягав неодноразовому збільшенню та виплаті у розмірі 200 відсотків, однак позивачем в позовній заяві про вказаний факт не зазначено.
При цьому, з наданих відповідачем доказів встановлено, що у період з травня 2003 року до квітня 2004 року індексація грошового забезпечення позивачу виплачена у сумі 149,74 грн.; з листопада 2004 року до січня 2005 року сума виплаченої індексації грошового забезпечення склала 49,48 грн; за період з листопада 2005 року по грудень 2006 року виплачено суму індексації у розмірі 286, 01 грн; з листопада 2007 року по грудень 2007 року виплачена сума індексації склала 48,84 грн.
При прийнятті рішення, суд звертає увагу, що позивач не звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату індексації за період з 2000 по березень 2008 року, а відповідач, в свою чергу, жодного разу не відмовляв позивачу у такій виплаті через відсутність звернення.
Відтак, судом не встановлено порушення права позивача відмовою Управління СБУ у Дніпропетровській області у виплаті індексації за вказаний період.
За викладених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених за період з 08 лютого 2000 роу по березень 2008 року.
Також, з наданих відповідачем пояснень вбачається, що з квітня 2008 року до вересня 2008 року позивачу виплачено індексацію у розмірі 344,24 грн.
В жовтні 2008 року у позивача відбулося підвищення грошового забезпечення, що призвело до нового обчислення індексу споживчих цін та у січні 2009 року виплачено індексацію у розмірі 10,04 грн.
У лютому 2009 року відбулося чергове підвищення грошового забезпечення позивача та з серпня 2009 року по січень 2010 року позивачу виплачена індексація у розмірі 72,95 грн.
У лютому 2010 року відбулося підвищення грошового забезпечення позивача та у лютому 2011 року виплачено індексацію у сумі 10,35 грн.
У березні 2011 року відбулося підвищення грошового забезпечення, та за період з серпня 2011 року по січень 2012 року позивачу виплачено індексацію у розмірі 71,61 грн.
З лютого 2012 року до квітня 2018 року доходи позивача щороку зростали в сумі, що випереджала рівень інфляції за ці роки, тому індексація грошового забезпечення позивача за вказаний період не проводилась.
На спростування зазначених доводив позивачем не надано жодного доказу стосовно того, що розрахунок розміру індексації проведено з порушенням чинного на той час законодавства та, що йому безпідставно не нараховано індексацію за період з лютого 2012 року до квітня 2018 року.
При цьому, суд враховує, що зміна розміру грошового забезпечення позивача пов`язується не лише зі зміною додаткових видів грошового забезпечення, як то: надбавки, доплати, премії, а й зі збільшенням розміру окладу внаслідок зміни військового звання, посади та переміщення позивача по службі, що неможливо перевірити з наданих суду доказів.
Таким чином, з наявних у справі доказів неможливо спростувати доводи відповідача та підтвердити обґрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, які виразились у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з березня 2008 року по 18.04.2018 року.
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року Управлінням СБУ у Дніпропетровській області надано пояснення, згідно з якими, військове командування, у тому числі органи Служби безпеки України уповноважено здійснювати і реалізовувати повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, у зв`язку з чим зазначені в судовій ухвалі категорії документальних матеріалів були евакуйовані, що технічно унеможливлює виконання ухвали суду.
Вказані обставини, з урахуванням воєнного стану в Україні, який діє з 24.02.2022 року по теперішній час, суд оцінює як об?єктивні та непереборні підстави неможливості надання затребуваних доказів, внаслідок чого, суд приймає рішення з урахуванням доказів, наявних у матеріалах справи та наданих сторонами.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, на позивача покладено обов?язок доведення обгрунтованості своїх вимог та підтвердження обставин, на яких базуються заявлені позовні вимоги.
Крім того, 30.08.2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Пунктом 4 цієї постанови встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.
Зазначена постанова № 704 від 30.08.2017 року набрала чинності з 01.03.2018 року.
Відповідно до абзаців 1-5 пункту 5 Порядку № 1078, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 за №141, чинної з 15.03.2018, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Абзацом 2 вказаного Пункту передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Отже, з огляду на положення Порядку № 1078, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, базовим місяцем для визначення у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення в період з січня 2020 року по січень 2023 року є березень 2018 року, оскільки саме в цьому місяці відбулося підвищення посадового окладу позивача. У березні 2018 року індекс споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків.
Отже, позовні вимоги про зобов?язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 07.02.2020 року по 01.01.2023 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, є безпідставними та суперечать приписам чинного законодавства.
Верховний Суд в постанові від 25.06.2020 року у справі №924/233/18 зазначив, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справ.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19).
Позивач ані вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, ані підтвердив належними доказами наявність порушеного права.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову та позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна