Справа № 460/21386/23
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2023 року м. Рівне №460/21386/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними щодо відмови у звільненні з військової служби, зобов`язання видати наказ про звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 , на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 . Зазначено, що військовослужбовець набув право на звільнення зі служби у зв`язку з висновками ЛКК, оскільки наявна необхідність постійного догляду за особою, а саме тіткою ОСОБА_2 , 1933 року народження. З огляду на наявність зазначених обставин, позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, додавши усі необхідні підтверджуючі документи. Проте, відповідач протиправно відмовив позивачеві, та залишив рапорт без реалізації. Таким чином, представник позивача просив суд позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 15.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_2 .

Позиція відповідача щодо позовних вимог викладена ним відзиві на позовну заяву, який мотивований тим, що військовослужбовцем не підтверджено належними документами підставу звільнення. У рапорті про звільнення від 05.06.2023 було зазначено про бажання військовослужбовця звільнитись із військової служби на підставі підпункту «г» пункту частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду. На підтвердження права на звільнення, військовослужбовцем до рапорту було додано копію висновку № 122 від 09.03.2023 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, у наслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, та висновок ЛКК № 122 від 09.03.2023 (висновки додані до позову). Вказані висновки не є належними документами, що підтверджують необхідність постійного догляду за повнолітньою особою. Окрім того, у першому висновку не зазначено про необхідність постійного догляду, висновок виданий із строком дії до 09.03.2024, а не на постійний основі. Крім того, вказано, що у позивача є рідні батьки, яких не обмежено у здійсненні догляду за іншими особами. Таким чином, вказує, що командування військової частини обґрунтовано залишило рапорт ОСОБА_1 без реалізації. З підстав наведених у відзиві, відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Третя особа на стороні відповідача, військова частина НОМЕР_2 пояснення по суті питання не надала, водночас вказала, що з 30.07.2023 військова частина НОМЕР_1 передала військову частину НОМЕР_2 у підпорядкування військовій частині НОМЕР_3 .

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 призваний на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, та станом на час спірних правовідносин перебував на посаді солдата військової частини НОМЕР_2 .

05.06.2023 позивач подав рапорт на звільнення з військової служби.

У рапорті про звільнення від 05.06.2023 було зазначено про бажання військовослужбовця звільнитись із військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, та є його тіткою.

На підтвердження права на звільнення, ОСОБА_1 до рапорту було додано копію висновку ЛКК № 122 від 09.03.2023 про наявність когнітивних порушень у ОСОБА_2 , 1933 року народження, унаслідок яких вона потребує постійного стороннього догляду.

До матеріалів рапорту також приєднано:

- акт проведення обстеження сім`ї від 21.06.2023 № 18;

- акт обстеження на предмет факту здійснення догляду від 01.06.2023;

- довідка з місця проживання від 26.05.2023, висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі;

- рішення виконавчого комітету Купченецької сільської ради від 23.03.2023 № 93.

Судом з`ясовано, що від військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт солдата ОСОБА_1 від 05.06.2023 про звільнення з військової служби.

Рапорт від 05.06.2023 військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби із доданими документами був розглянутий командуванням військової частини НОМЕР_1 , за результатами чого рапорт та додані документи були повернені без реалізації командиру військової частини НОМЕР_2 , супровідним листом від 15.07.2023 № 2/229.

Підставою для повернення без реалізації рапорту ОСОБА_1 та доданих до нього документів було те, що: військовослужбовцем не підтверджено належними документами підставу звільнення; згідно вимог ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, здійснюється у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Із поданого рапорту та доданих документів випливає, що у військовослужбовця є рідні батьки, яких не обмежено у здійсненні догляду за іншими особами; додані військовослужбовцем до рапорту копії документів засвідчені не у відповідності з Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Так, згідно з вимогами абз.8 пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Суд враховує, що відповідно до ч.7 ст.26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 вказаного Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абз.13 п.14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.

При цьому, наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Як встановлено судом, у поданому ОСОБА_1 рапорті підставою, з якою він пов`язував можливість його звільнення зі служби визначено саме "необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує такого постійного догляду».

З приводу наданих позивачем заключень лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я суд погоджується з аргументами відповідача, що такий висновок не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою тіткою, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Так, відповідно до абзацу 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновків медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його тіткою, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та про правомірність дій відповідача щодо відмови у задоволенні рапорту.

Відтак, Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Отже, заключення ЛКК, надані позивачем, не можуть бути визнані документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки заключення, видані такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача з приводу того, що вимогами абз.8 пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ чітко визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Суд наголошує, що нормами Закону чітко визначено, що особа може бути звільнена зі служби, в тому числі у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Матеріалами справи підтверджено, що у позивача є батько ОСОБА_3 , 1955 року народження, та мати - ОСОБА_4 , 1955 року народження.

Крім того, відповідно до довідки виданої Купчинецькою сільською радою від 26.05.2023 №30, ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою проживають: батько ОСОБА_3 , 1955 року народження, мати - ОСОБА_4 , 1955 року народження, тітка - ОСОБА_2 , 1933 року народження.

Разом з тим, суд не вважає обґрунтованими в тому числі, підставами для звільнення позивача зі служби, посилання на те, що його батьки є пенсіонерами, а тобто непрацездатними особами. Оскільки доказів того, що батьки військовослужбовця обмежені у здійсненні догляду за тіткою, позивачем не представлено, та судом не здобуто.

Відтак, за наявності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, саме такі особи, можуть здійснювати такий догляд. Отже доводи позивача про те, що відсутні інші особи, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , є безпідставними.

Той факт, що батьки позивача є пенсіонерами, не спростовує висновків суду. Позивачем не вказано, які саме обставини перешкоджають їм доглядати за тіткою.

Таким чином необхідність здійснення позивачем постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду також не підтверджується матеріалами справи за наявності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Що стосується третьої обставини щодо повернення рапорту без реалізації, а саме долучення незасвідчених копії документів до матеріалів рапорту, то суд зазначає, що ключовим питанням звільненні з військової служби у даному випадку є: наявність висновку медико-соціальної експертної комісії та наявність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Відтак, вказана обставнина не може бути ключовою у вирішенні питання щодо наявності чи відсутності підстав для звільнення зі служби, оскільки не впливає на загальний результат рішення.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту були відсутні, а дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства, та не порушують прав позивача.

Позивачем під час розгляду справи не було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи було спростовано відповідачем. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Зважаючи на це, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для застосування ст. 139 КАС України, - відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними щодо відмови у звільненні з військової служби, зобов`язання видати наказ про звільнення з військової служби, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10 листопада 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 Адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя Д.П. Зозуля