Справа № 140/23980/23
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року ЛуцькСправа № 140/23980/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, начальника відділення інспекторів прикордонної служби 6 Волинського прикордонного загону старшого лейтенанта Степана Фесюка про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі Адміністрація ДПСУ, відповідач 1), Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі Західне РУ ДПСУ, відповідач 2), начальника відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта Степана Фесюка України про визнання протиправним та скасування рішення №1704 від 11.08.2023 про відмову в перетині державного кордону України, визнання протиправною бездіяльність голови Державної прикордонної служби України щодо ненадання дозволу йому перетнути державний кордон України та зобов`язання Державну прикордонну службу України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, 6 Волинського прикордонного загону та інспекторів прикордонної служби не чинити перешкод в перетині державного кордону України (в`їзді та виїзді) з метою реалізації його професійних прав та зобов`язань в умовах воєнного стану.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.08.2023 на пункті пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» йому, як адвокату ОСОБА_1 було відмовлено у виїзді за кордон, хоча потреба у виїзді за межі території України обґрунтовувалась необхідністю надання правової допомоги ОСОБА_2 , який на даний момент перебуває за кордоном, для обговорення правової позиції у справі.

Вважає, що з метою забезпечення прав адвоката, які визнані Конгресом Організації Об`єднаних Націй, держава повинна забезпечити безперешкодний рух як на території певної країни, так і за її межами. Проте, забороняючи у виїзді за кордон, адвокату, держава обмежує не лише права адвоката, а й одне із основоположних прав обвинуваченого - право на захист визначений ст. 6 Конвенції про основоположні права та свободи.

Зазначає, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом надсилання до Голови Державної прикордонної служби України заяви про надання йому дозволу на перетин кордону від 12.08.2023 року, в порядку ч. 6 ст. 14 ЗУ «Про прикордонний контроль» згідно якої за наявності підстав гуманітарного характеру, для забезпечення захисту національних інтересів або у зв`язку з виконанням міжнародних зобов`язань іноземцям, особам без громадянства або громадянам України, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону України, Голова Державної прикордонної служби України або особа, яка виконує його обов`язки, може дозволити перетнути державний кордон.

Отже, враховуючи, нинішні обставини, які склалися в Україні та у його підзахисного, беручи до уваги курс України на членство в Європейський союз, де обмеження основоположних прав людини є абсолютно недопустимим явищем, виникла необхідність звернутися до суду за захистом прав та гарантій адвокатської діяльності визначених Конгресом Організації Об`єднаних Націй (а.с.1-7).

Ухвалою судді від 28 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) (а.с.28).

У відзиві на позовну заяву відповідач 1 Адміністрація ДПСУ позовні вимоги не визнає і вважає, що вони не ґрунтуються на законі, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Вказує на те, що у спірних правовідносинах, відповідачем в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який безпосередньо наділений повноваженнями здійснювати пропуск громадян через державний кордон через уповноважених осіб, тому належним відповідачем по справі має бути 6 прикордонний Волинський загін. Зазначає, що позивач вважає, що належить до окремих категорій громадян, маючи статус адвоката та відповідно захисника в кримінальному провадженні він має право на перетин кордону. Однак адвокатом Тсрлецьким ОМ. в позовній заяві не наведено передбачених законодавством України випадків, що надають йому право на перетин державного кордону у випадку введення на території України воєнного стану. Посилання позивача на віднесення його до категорії громадян, які мають право в силу статусу захисника (адвоката), без зазначення конкретизованого випадку, передбаченого законом, не є обґрунтованою підставою для надання йому права на самостійний перетин державного кордону України в період введення на території України воєнного стану

Крім того, Адміністрація Державної прикордонної служби, Західне регіональне управління діють на підставі та в межах повноважень, у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позивачем невірно обрано спосіб захисту та невірно визначено відповідачів, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, у задоволенні яких слід відмовити в повному обсязі (а.с.59-65).

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 Західне регіональне управління ДПСУ позовні вимоги не визнає і вважає, що вони не ґрунтуються на законі, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню, з аналогічних підстав зазначених у відзиві Адміністрації ДПСУ (а.с.35-42).

21.09.2023 від позивача до суду надійшло клопотання про залучення до справи в якості співвідповідача 6 прикордонний Волинський загін (а.с.69-70) та відповідь на відзив (а.с.74-76) в якій він просить суд залишити відзив Адміністрації ДПСУ без задоволення, позов задовольнити та зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди адвокату ОСОБА_1 в перетині державного кордону України з метою реалізації його професійних прав та зобов`язань в умовах воєнного стану.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 замінено первісного відповідача начальника відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта Степана Фесюка на належного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 загін Державної прикордонної служби України (а.с.87-88).

У відзиві на позовну заяву відповідач 3 6 прикордонний Волинський загін вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, враховуючи те, що під час здійснення прикордонного контролю позивачем було пред`явлено наступні документи: паспорт для виїзду за кордон НОМЕР_1 . Позивачем було зазначено, що він має право на перетин державного кордону, оскільки перебуває в статусі адвоката та є необхідність зустрітися із його клієнтом, який перебуває за кордоном, для обговорення спільної правової позиції. Надані позивачем при перетині державного кордону документи та зазначені обставини не давали підстав, для прийняття правового рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України зазначеним вище громадянином, уповноваженими посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України.

Рішенням начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » старшого лейтенаната Степана ФЕСЮКА № 1704 від 11 серпня 2023 року, було відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України так, як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Просить суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязй (а.с.99-106).

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Відповідно до положень статей 257, 262 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується, копією паспорта громадянина України паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , та відповідно до свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №1135 має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до рішення Ради адвокатів Волинської області №2/29-11 від 10.05.2019 (а.с.15).

11 серпня 2023 року позивач прибув на пункт пропуску для автомобільного сполучення «Устилуг» з метою перетину державного кордону України.

За наслідками проведеного паспортного контролю рішенням начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » старшого лейтенанта ОСОБА_3 №1704 від 11.08.2023, відмовлено позивачу у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку із Законом України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», в зв`язку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду з України, так як він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон або мету своєї поїздки (а.с.12).

Позивач звернувся з заявою до Голови Державної прикордонної служби України з проханням надати йому дозвіл на виїзд за межі України терміном на 15 днів для виконання своїх професійних обов`язків між адвокатом та клієнтом ОСОБА_4 з 02.09.2023 по 17.09.2023 (а.с.11).

Листом від 14.08.2023 Адміністрація ДПСУ повідомила позивача про порядок перетину державного кордону та необхідністю подання документів та підстав для виїзду за кордон (а.с.9).

Вважаючи рішення про відмову у перетині державного кордону №1704 від 11.08.2023 протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» № 1710-VI від 05.11.2009 року (далі - Закон №1710-VI).

Частинами 1 і 2 статті 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Згідно частини 3 статті 6 Закону №1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «№1710-VI (в редакції на час виникнення спірних відносин), іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022 (затвердженим Законом України від 14.03.2022 №2119-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 №259/2022 (затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 №341/2022 (затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022 (затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 №757/2022 (затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Так, згідно з статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

З огляду на введення в Україні воєнного стану, гарантоване частиною першою статті 33 Конституції України конституційне право на свободу пересування зазнало тимчасових обмежень в силу дії особливого правового режиму воєнного стану в країні, що цілком узгоджується з вимогами статті 64 Основного Закону.

Верховний Суд у постанові від 09 березня 2023 року у справі № 600/2520/22-а зазначав, що обмеження певних категорій громадян у праві виїзду за кордон під час воєнного стан) певною мірою є втручанням у приватне життя особи в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак таке втручання прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну мету.

Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, який є особою чоловічої статі віком 37 років, на паспортний контроль надав лише паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 та не надав військово-облікових документів, які б визначали відношення позивача до проходження військової служби, та інших документів, які б підтверджували наявність в нього правових підстав для перетину державного кордону.

За встановлених обставин справи, в контексті наведених норм законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем було надано на прикордонний контроль лише паспорт громадянина України для виїзду за кордон, начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » старшим лейтенантом ОСОБА_5 прийнято правомірне рішення №1704 від 11.08.2023 про відмову в перетинанні державного кордону ОСОБА_1 , оскільки на момент виникнення спірних правовідносин у позивача було відсутнє право на перетин державного кордону у період введення на території України воєнного стану, а отже відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, оскільки таке прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Державну прикордонну службу України в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, 6 Волинського прикордонного загону та інспекторів прикордонної служби не чинити перешкоди адвокату ОСОБА_1 в перетині державного кордону України (в`їзді та виїзді) з метою реалізації його професійних прав та зобов`язань в умовах воєнного стану, то суд вважає, що дані вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд зазначає, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача.

Щодо забезпечення такого критерію як обґрунтованість рішення суду в контексті порушених у позовній заяві доводів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так у пункті 23 Рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

З врахуванням викладеного, позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись статями 243, 245, 246, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання утриматись від вчинення певних дій, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідачі: Адміністрація Державної прикордонної служби України (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, 26, );

Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (79017, місто Львів, вулиця Мечнікова, 16А, ).

6 прикордонний Волинській загін (43006 Волинська область, місто Луцьк, вулиця Стрілецька, будинок 6, ).

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський