Справа № 480/9646/23
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2023 року Справа № 480/9646/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач, вч НОМЕР_1 ), і просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не законної відмови у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 ; зобов`язати командира військової частина НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби ОСОБА_1 , виявив бажання бути звільненим з військової служби на підставі Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а саме згідно ст. 26, ч. 4, п. 2, п.п. г: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Позивач зазначає, що у серпні 2023 року, ОСОБА_1 подав командиру вч НОМЕР_1 рапорт про звільнення, його було прийнято та погоджено ТВО командира Мінометної батареї лейтенантом Д.Ковган. В подальшому, 23.08.2023 позивача було ознайомлено з юридичним висновком помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_2 , у якому військовослужбовцю ОСОБА_1 було відмовлено у звільненні, мотивуючи своє рішення відсутністю довідки МСЕК та інших документів та підстав, які не передбачені чинним законодавством.
Позивач зазначає, що відповідно до витягу № 1967 із протоколу №154 засідання ЛКК від 03.08.2023 його бабуся ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду. При цьому один син ОСОБА_3 проходить військову службу, а інший син не може надавати соціальні послуги за станом здоров`я. Також зазначає, що у його бабусі є ще один онук, але він тривалий час мешкає за кордоном. Таким чином ОСОБА_1 позбавлений свого права та обов`язку по догляду за бабусею ОСОБА_3 , оскільки є єдиною особою, що має право здійснювати постійний догляд, за відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що позивач подав рапорт про звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку зі здійсненням постійного догляду за бабусею ОСОБА_3 , однак представник відповідача вважає, що відповідний рапорт необхідно було залишити без реалізації, оскільки ОСОБА_1 не надано належного документу, який підтверджує необхідність постійного стороннього догляду. У даному випадку, на думку представника відповідача, для підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_3 1941 року народження, позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії, що не було здійснено позивачем. З огляду на зазначене, подана ОСОБА_1 разом з рапортом про звільнення копія витягу №1967 із протоколу №154 засідання ЛКК від 03 серпня 2023 року не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ. Таким чином, на час розгляду зазначеного вище рапорту та за наявних і долучених до нього доказів підстави для визнання за ОСОБА_1 права на звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України через сімейні обставини, а саме, через необхідність постійного стороннього догляду за хворою бабусею відсутні.
Позивач правом надати відповідь на відзив не скористався, від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії довідки до акта огляду МСЕК від 18.10.2023.
Судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач 24.02.2022 призваний на військову службу по мобілізації та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Дані обставини підтверджуються копією військового квитка (а.с. 27) та не є спірними, сторонами не заперечуються.
Позивач подав рапорт командиру механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (а.с. 44).
Юридичним висновком 2152 від 23.08.2023, який складений помічником командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи ОСОБА_4 , запропоновано рапорт водія 3 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , щодо звільнення з військової служби на підставі абз.7 п.п. г) п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме, звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд залишити без реалізації (а.с. 66-67).
Підставами для таких висновків помічником командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи ОСОБА_5 зазначено про відсутність у поданих позивачем документах медичного висновку саме медико-соціальної експертної комісії, а не лікарсько-консультативної комісії.
Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо відмови у звільненні протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" визначені підстави звільнення з військової служби.
Зокрема, відповідно до підпункту г) пункту 2 частини 4 вказаної статті, під час воєнного стану звільняються з військової служби військовослужбовці, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Відповідно до абз. 2 п. 12 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 4 пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач подав рапорт командиру механізованої роти військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення його з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (а.с. 44).
В рапорті міститься рішення т.в.о. командира мінометної батареї НОМЕР_2 ОСОБА_6 щодо клопотання по суті рапорту позивача на імя командира ВЧ НОМЕР_1 .
Відповідно до резолюції на рапорті міститься резолюція про отримання 18.08.2023 рапорту з додатками ПК з ПР О.Скрибко.
Разом із тим, доказів того, що рапорт позивача було розглянуто та прийнято відповідне рішення уповноваженою особою, яка має право на прийняття таких рішень, зокрема командиром ВЧ НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.
Ухвалою суду від 06.09.2023 судом було витребувано у відповідача відповідне рішення, але вимоги суду відповідачем не виконані, доказів наявності такого рішення матеріали справи не містять.
Слід зазначити, що разом із відзивом представником відповідача надано лише юридичний висновок, який складений помічником командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи ОСОБА_4 , в якому міститься рекомендація залишити без реалізації рапорт водія 3 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , щодо звільнення з військової служби на підставі абз.7 п.п. г) п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме, звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Зазначено про відсутність у поданих позивачем документах медичного висновку саме медико-соціальної експертної комісії, що є підставою для звільнення позивача зі служби, а не лікарсько-консультативної комісії.
Суд зазначає, що юридичний висновок, який складений помічником командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, несе рекомендаційний характер, не є доказом належного розглядом рапорту позивача про звільнення уповноваженою особою, зокрема командиром військової частини НОМЕР_1 , який має повноваження на прийняття відповідних рішень з кадрових питань.
Судом враховується, що юридичні висновки помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи не може бути визнано як рішення командира військової частини НОМЕР_1 про відмову у звільненні позивача зі служби, враховуючи те, що докази того, що помічник командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи має повноваження звільняти чи відмовляти у звільненні матеріали справи не містять, відповідачем не надано.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №39 від 21.10.2022 помічник командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи є представником військової частини, зокрема, є лише відповідальним за ведення претензійної та позовної роботи, здійснення самопредставництва, представництва військової частини в судах та інших органах, виконання судових рішень.
Рішення за результатом розгляду рапорту позивача щодо звільнення з урахуванням чи без урахування юридичних висновків помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, уповноваженою особою - командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято взагалі не було. Таким чином матеріалами справи не підтверджуються факт відмови командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не законної відмови у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 та зобов`язання командира військової частина НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, такі вимоги є передчасними.

Оскільки позивачем було подано відповідний рапорт із відповідними документами що стосуються питання звільнення військовослужбовця з військової служби, командир військової частини НОМЕР_1 який має повноваження щодо прийняття відповідних рішень за результатом розгляду питань, що стосуються проходження служби, але який не прийняв жодного рішення за результатом поданого рапорту, матеріалами справи підтверджується бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду та неприйняття жодного рішення по суті рапорту Лісовського О.С. щодо звільнення.

Стосовно наданої представником позивача копії довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 18.10.2023 серії 12 ААГ №272349, суд зазначає, що такий документ не був наданий позивачем разом із рапортом, відповідачем не досліджувався та не враховувався, отриманий вже після звернення позивача до суду.

Крім того, в разі, якщо позивач вважає за необхідне врахувати його під час розгляду відповідного рапорту про звільнення, він не позбавлений права надання будь-яких документів до уповноваженої особи, яка має право приймати відповідні накази з кадрових питань.

В даному випадку, рішення командиром військової частини НОМЕР_1 за результатом розгляду рапорту позивача про звільнення прийнято не було, суд вважає за необхідне обрати належний захист порушеного права позивача та, із врахуванням ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді та неприйнятті рішення по суті рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду такого рапорту.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді та неприйнятті відповідного рішення по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_4 ) про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд) та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду такого рапорту.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета