Справа № 380/8338/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 380/8338/23 пров. № А/857/12188/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року прийняте суддею Гуликом А.Г. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/8338/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суду з позовом до відповідача у якому просить суд стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 10.06.2022 року по 30.03.2023 року в сумі 357445,20 грн.

07 червня 2023 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Стягнув з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки виконання рішення суду у справі № 1.380.2019.007038 за період з 11.06.2022 року до 29.03.2023 року в сумі 354040 грн. 96 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3540 грн 40 коп.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, яким позивала поновлено на посаді прокурора, набрало законної сили 10.06.2020 року, однак позивач поновлений на попередній посаді лише 30.03.2023 року. Тому, на думку суду першої інстанції, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді прокурора, а, отже, має нести відповідальність у вигляді сплати на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді прокурора.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто, за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідна або заява від особи, яка бажає поновитися на посаді та працювати, або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі. Однак, як зазначає відповідач, позивач не звертався до відповідача із заявою про поновлення на роботі, що свідчило б про його волевиявлення продовжувати роботу. При цьому, відповідач зазначає, що вживав заходів для вирішення питання про поновлення позивача на посаді. Так, відповідач направляв позивачу 02.09.2022 року, 11.11.2022 року та 25.01.2023 року листи з проханням прибути до відповідача для вирішення питання щодо виконання рішення суду про поновлення на посаді прокурора, однак позивач на них не відреагував. Тому відповідач вважає, що його вини в тому, що позивач не виявив бажання поновитися на посаді прокурора протягом майже трьох років, немає, тому відповідач не має обов`язку виплачувати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 19.11.2019 року Генеральний прокурор України видав наказ № 1621ц про звільнення позивача з посади прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 22.11.2019 року.

10 червня 2020 року Львівський окружний адміністративний суд у справі № 1.380.2019.007038 прийняв рішення, яким серед іншого, поновив ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) або рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 23.11.2019 року; рішення суду в частині поновлення на посаді допустив до негайного виконання. В цілому це рішення набрало законної сили 02.12.2020 року, після перегляду його в апеляційному порядку, окрім поновлення на посаді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, які допущені до негайного виконання.

30.03.2023 року Генеральний прокурор прийняв наказ № 423ц, на підставі якого поновив позивача на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України (з місцем дислокації у прокуратурі Львівської області) з 23.11.2019 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 року у справі № 380/9462/21, що набрало законної сили 09.02.2022 року, вирішено стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 10.06.2020 року по 10.06.2021 року, а рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 року у справі № 380/8582/22, що набрало законної сили 17.01.2023 року, вирішено стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 11.06.2021 року до 10.06.2022 року.

У межах цього спору позивач просить суд стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 10.06.2022 року по 30.03.2023 року в сумі 357445,20грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Оскільки, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України, рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно, то роботодавець, Офіс Генерального прокурора України, мав поновити позивача на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України, відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.007038 цього ж числа.

Апеляційний суд встановив, що позивач поновлений на посаді прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України, згідно з рішенням Львівський окружний адміністративний суд від 10 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.007038 - 30.03.2022 року, про що Офіс Генерального прокурора прийняв наказ № 423ц від 30.03.2023 року.

Отже, на думку апеляційного суду, відповідач допустив затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.007038. Час затримки виконання рішення суду, з урахуванням попередніх судових рішень про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, тривав з 11.06.2022 року по 29.03.2023 року, що складає 208 робочих днів.

Водночас, апеляційний суд відхиляє твердження відповідача про те, що позивач сам має проявити волевиявлення та подати відповідну заяву про поновлення на роботі на виконання рішення суду з огляду на те, що, згідно із правовими нормами частини 5 статті 124 Конституції України та пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України, рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Під негайним виконання судового рішення, на думку апеляційного суду, розуміється вчинення відповідних дій вказаних у рішенні без окремого звернення позивача щодо цього чи звернення рішення до примусового виконання.

Правові норми статей 21-24 КЗпП України, щодо волевиявлення працівника, на які посилається відповідач, регулюють відносини прийняття на роботу, а не поновлення на публічній службі на виконання судового рішення, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

За час затримки виконання судового рішення роботодавець має виплатити працівнику середній заробіток.

Розрахунок середнього заробітку здійснюється за нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Згідно з пунктом 8 Порядку 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 1702,12 грн. Вказані обставини встановлені Львівським окружним адміністративним судом у рішенні від 29.09.2021 року, яке набрало законної сили 09.02.2022 року.

Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника складає 354040,96 грн. (1702,12 х208=83965,44).

Враховуючи наведені вище міркування та норми матеріального права, апеляційний суд вважає, що на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.06.2022 року по 29.03.2023 року в сумі 354040,96 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та доводами відповідача про те, що два дні, а саме 10.06.2022 та 30.03.2023 не включаються до розрахункового періоду, оскільки, 10.06.2022 охоплюється рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 у справі № 380/8582/22, а 30.03.2023 є днем видання наказу Генерального прокурора від 30.03.2023 № 423ц, тобто робочим днем позивача.

Ці висновки апеляційного суду є підставою для часткового задоволення позову, шляхом стягнення середнього заробітку за період з 11.06.2022 року по 29.03.2023 року в сумі 354040,96 грн., а не за період з 10.06.2022 року по 30.03.2023 року.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року в справі № 380/8338/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 10.11.2023 року