Справа № 200/4439/23
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року Справа№200/4439/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аканова О.О., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний код облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, Вінницька область, м.Вінниця, вул.Хмельницьке шоссе, 7, ) про

скасування рішення від 16.05.2023 №48;

зобов`язання повторно розглянути заяву від 09.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови КМУ від 31.01.1994 №202 усіх періодів роботи з повним робочим днем під землею згідно записів трудової книжки;

зобов`язання зарахувати до пільгового та страхового стажу період навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1997 по 29.05.2000 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 09.05.2023 року він звернувся до територіального органу ПФУ з заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі частини 3 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Рішенням відповідача від 16.05.2023 №48 йому було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність пільгового стажу роботи на підземних роботах. До страхового стажу зараховано 36 років 11 місяців 02 дні.

Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за наслідками розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.05.2023 №48. Страховий стаж позивача склав 36 рік 11 місяців 02 дні, з урахуванням кратності за списком №1. Пільговий стаж роботи на підземних і відкритих гірничих роботах за списком робіт і професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 становить 18 років 04 місяці 02 дні, в тому числі на провідних професіях 08 років 10 місяців 05 днів. До пільгового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1997 по 19.05.1999, з 01.04.2000 по 29.05.2000 в Селидівському гірничому технікумі, оскільки відсутні дані про одержувану тарифну ставку, за якою провадилася оплата праці за період навчання або про підземні спуски у шахту. Також, не зараховано період з 09.08.2018 по 28.11.2018 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки в даний період прослідковується навчання з відривом від виробництва. Вказали, що для зарахування до підземного пільгового стажу за Списком №1 періоду навчання необхідні дані про одержувану тарифну ставку, за якою провадилася оплата праці за період навчання або про підземні спуски у шахту.

Відповідач вважає, що управлінням було прийнято правомірне рішення, у зв`язку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні без повідомлення сторін).

Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надати до суду письмові пояснення щодо заявленого позову.

Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року зобов`язано ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надати до суду довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів за період з 09.08.2018 по 03.10.2018року; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів за період з 04.10.2018 по 28.11.2018 року.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_3 .

09.05.2023 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням відповідача від 16.05.2023 №48 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в зв`язкуз з вістутністю пільгового стажу необхідної тривалості згідно поданих заявником документів. Страховий стаж позивача складає 36 років 11 місяців 02 дні. Стаж роботи на підземних роботах і відкритих гірничих роботах за списком робіт і професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994 становить 18 років 04 місяці 02 дні, в т.ч. на провідних професіях 08 років 10 місяців 05 днів.

Будь-яких інших обґрунтувань щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах рішення відповідача не містить.

У відзиві, поданому на позовну заяву, відповідачем конкретизовано періоди, які не зараховано до пільгового стажу позивача, а саме: до пільгового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1997 по 19.05.1999, з 01.04.2000 по 29.05.2000 в Селидівському гірничому технікумі, оскільки відсутні дані про одержувану тарифну ставку, за якою провадилася оплата праці за період навчання або про підземні спуски у шахту Також, не зараховано період з 09.08.2018 по 28.11.2018 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки в даний період прослідковується навчання з відривом від виробництва.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 позивач:

04.01.2000 прийнятий гірничим робітником підземним (наказ №8к від 06.01.2000);

12.04.2000 звільнений по закінченню виробничої практики (наказ №206к від 10.04.2000);

20.11.2000 прийнятий учнем гірничого робітника по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем в шахті (наказ №632к від 17.11.2000);

26.12.2000 переведений гірничим робітником по ремонту гірничих виробіток підземним (наказ №713 від 28.12.2000);

14.11.2001 звільнений за власним бажанням (наказ №617 к від 26.11.2001);

з 09.08.2018 по 03.10.2018 проходив теоретичне навчання за професією «машиніст гірничих виїмкових машин» з відривом від виробництва в СП УКК ВП «Шахта «Котляревська» (наказ №840к від 08.08.2018);

з 04.10.2018 по 28.11.2018 направлений учнем машиніста гірничих виїмкових машин з повним робочим днем на підземних роботах на час виробничої практики (наказ 1045к від 04.10.2018);

10.12.2018 переведений машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем на підземних роботах (наказ 1210к від 10.12.2018);

13.11.2019 звільнений за власним бажанням (наказ №915 від 13.11.2019).

На виконання вимог ухвали суду позивачем надано:

довідка про підтвердження трудового стажу №1-430 від 26.04.2023, в якій, зокрема, зазначено, що в період з 09 серпня 2018 наказ №840к від 08.08.2018 по 03 жовтня 2018 виконував «гірничі роботи» «видобування вугілля підземним способом» за професією, посадою «теоретичне навчання за професією «машиніст гірничих виїмкових машин» з відривом від роботи, з оплатою за тарифною ставкою підземного робітника, що передбачена Списком 1 розділом 1 підрозділом 1 постанова КМ України №461 від 24.06.2016; з 03 жовтня 2018 по 28 листопада 2018 виконував «гірничі роботи» «видобування вугілля підземним способом» за професією, посадою «учень підземного машиніста гірничих виїмкових машин дільниці підготовчих робіт №2, з оплатою за тарифною ставкою підземного робітника, що передбачена Списком 1 розділом 1 підрозділом 1 постанова КМ України №461 від 24.06.2016, згідно п.3 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно диплому молодшого спеціаліста, додатку до диплому НОМЕР_4 позивач в 1997 році вступив до Селидівського гірничого технікуму і в 2000 році закінчив повний курс за спеціальністю «Технологія підземної розробки корисних копалень».

Відповідно до довідки від 22.08.2022 №02/57 позивач дійсно навчався на денному відділенні в Селидівському гірничому технікуму за спеціальністю «Технологія підземної розробки корисних родовищ» з 01.09.1997 (наказ №152 від 05.08.1997) по 29.05.2000.

Як вбачається з форми РС-право позивачу періоди: з 01.09.1997 по 19.05.1999 - зараховано як навчання у вищих середніх НЗ, з 01.04.2000 по 12.04.2000 відсутня інформація про трудову діяльність, з 13.04.2000 по 29.05.2000 - зараховано як навчання у вищих середніх НЗ, з 09.08.2018 по 28.11.2018 - відсутня інформація про трудову діяльність.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у призначенні пенсії.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Законом України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ( далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.

За змістом статті 14 Закону України Про пенсійне забезпечення працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуруються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше двох років.

За унормуванням частини 3 статті 114 Закону №1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Постановою Кабінету Міністрів України N 1028 від 09.12.2015 пункт 20 Порядку №637 доповнено новим абзацом яким визнано, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірного періоду його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірний період позивач виконував роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 № 162 (постанова втратила чинність на підставі Постанови № 36 від 16.01.2003 ) затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, де передбачено розділ І Гірничі роботи п. 1 Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень, код професії 1010100б Керівники і спеціалісти підземних дільниць.

Також, суд звертає увагу на те, що постановою Кабінетом Міністрів України від 31 березня 1994 р. № 202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років.

Відповідно до п. 1 Постанови № 202, підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт: усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Отже, законодавець саме Постановою № 202 від 31.03.1994 року визначив, список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах.

Підставою для не зарахування до пільгового стажу періоду з 09.08.2018 по 28.11.2018 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки в даний період прослідковується навчання з відривом від виробництва, на що суд зазначає наступне.

Згідно п. д) ч. 3 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, визначено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до роз`яснень Мінсоцзахисту України, викладених у листі від 05.11.1993 року №02-81 орг. періоди навчання робітників підземних професіям зараховуються до пільгового стажу з додержанням наступних умов: а) в кожному випадки при наявності запису в трудовій книжці про навчання підземним професіям адміністрація повинна на підставі первинних документів підтверджувати тривалість роботи на підземних умовах (довідками про фактичну кількість відпрацьованого часу в підземних умовах); б) навчання підземним професіям повинно проходити на протязі повного робочого дня; в) оплата праці зазначених робітників за час професіям в підземних умовах повинна здійснюватись за тарифними ставками, передбаченими для робітників відповідних професій, яким вони навчаються.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 містить наступні записи щодо спірного періоду, а саме: з 09.08.2018 по 03.10.2018 проходив теоретичне навчання за професією «машиніст гірничих виїмкових машин» з відривом від виробництва в СП УКК ВП «Шахта «Котляревська» (наказ №840к від 08.08.2018); з 04.10.2018 по 28.11.2018 направлений учнем машиніста гірничих виїмкових машин з повним робочим днем на підземних роботах на час виробничої практики (наказ 1045к від 04.10.2018).

Довідка про про підтвердження трудового стажу №1-430 від 26.04.2023 містить інформацію про те, що позивач в період з 09 серпня 2018 наказ №840к від 08.08.2018 по 03 жовтня 2018 виконував «гірничі роботи» «видобування вугілля підземним способом» за професією, посадою «теоретичне навчання за професією «машиніст гірничих виїмкових машин» з відривом від роботи, з оплатою за тарифною ставкою підземного робітника, що передбачена Списком 1 розділом 1 підрозділом 1 постанова КМ України №461 від 24.06.2016; з 03 жовтня 2018 по 28 листопада 2018 виконував «гірничі роботи» «видобування вугілля підземним способом» за професією, посадою «учень підземного машиніста гірничих виїмкових машин дільниці підготовчих робіт №2, з оплатою за тарифною ставкою підземного робітника, що передбачена Списком 1 розділом 1 підрозділом 1 постанова КМ України №461 від 24.06.2016, згідно п.3 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд наголошує, що трудова книжка та довідка містить конкретні відомості визначені Порядком №637 щодо періоду роботи позивача, професій, посад, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку.

Вказана довідка є чинною та в судовому порядку недійсною не визнавалась.

Суд звертає увагу на те, що основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка, яка у даному випадку містить відповідні записи.

Згідно форми РС - право позивачу не зараховано період з 01.04.2000 по 12.04.2000року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що періоди з 01.04.2000 по 12.04.2000, з 09.08.2018 по 28.11.2018 та виконання робіт у цей період, надає позивачу право на зарахування цих періодів відповідно до частини третьої ст.114 з урахуванням постанови КМУ від 31.03.1994 р. № 202 та відповідачем безпідставно було не зараховано ці періоди до пільгового стажу позивача.

Щодо не зарахування відповідачем до пільгового та страхового стажу періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувана освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно ст. 18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-тєхнгчї е училище відповідного профілю, професійне училище соціальної реабілітації, вище професійне училище, професійний ліцей, професійний ліцей відповідного профіль професійно-художнє училище, художнє професійно-технічне училище, вище художнє професійно-технічне училище, училище-агрофірма, вище училище-агрофірма, училище-завод, центр професійної (професійно-технічної) освіти, центр професійної освіти, навчально-виробничий центр, центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів, навчально-курсовий комбінат, навчальний центр, інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Відповідно до пункту 1 Положення про професійний навчально-виховний заклад України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №715 від 07.09.1993 року (далі - Положення), професійний навчально-виховний заклад входить до системи освіти, забезпечує реалізацію потреб людини у здобутті професійної освіти, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією згідно її інтересів, здібностей, стану здоров`я та соціального замовлення суспільства і держави.

Відповідно до пункту 2 Положення, головним завданням професійного навчально- виховного закладу є підготовка кваліфікованих робітників і спеціалістів, їх перепідготовка та підвищення кваліфікації формування у них наукового світогляду, творчого мислення, високих моральних якостей та національної самосвідомості.

Відповідно до пункту 3 Положення, до професійних навчально-виховних закладів належать

професійно-технічні училища, вищі професійні училища, училища-агрофірми, відомчі, міжвідомчі, регіональні центри підготовки й перепідготовки робітників і спеціалістів, інші типи навчально виховних закладів, яким Міносвіти акредитувало функції професійного навчання.

Відповідно до пункту 6 Положення, професійний, навчально-виховний заклад здійснює професійне навчання осіб, які досягли віку, зазначеного в Переліку професій для підготовки кваліфікованих робітників у професійних навчальних закладах, затвердженому Міносвіти, і мають, як правило, неповну або повну загальну середню освіту.

Відповідно до пункту 24 Положення, час навчання у професійному навчально- виховному закладі зараховується до загального трудового стажу, а також до стажу роботи, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва без поважних причин між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує одного місяця.

Відповідно до п. 22, 24 Розділу II «Освітньо-кваліфікаційний рівень - молодший спеціаліст» постанови Кабінету Міністрів України №65 від 20.01.1998 р. «Про затвердження Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту)», освітньо-професійна програма підготовки молодшого спеціаліста реалізується, як правило, вищими навчальними закладами І рівня акредитації. Вищий навчальний заклад більш високого рівня акредитації може здійснювати підготовку молодших спеціалістів, якщо в його складі є вищий навчальний заклад І рівня акредитації або відповідний структурний підрозділ. Особи, які успішно пройшли державну атестацію, отримують документи встановленого зразка про здобуття базової вищої освіти за спеціальністю та кваліфікації молодшого спеціаліста.

Статус навчального закладу слід визначати з огляду на законодавство, що діяло на час навчання особи.

Так, протягом періоду навчання позивача в Селидівському гірничому технікумі правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом України «Про освіту» №1060-ХІІ від 23.05.1991 року.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про освіту» (далі - Закон № 1060-ХІІ) професійно-технічна освіта забезпечує здобуття громадянами професії відповідно до їх покликань, інтересів, здібностей, перепідготовку, підвищення їх виробничої кваліфікації.

Згідно статті 41 Закон № 1060-ХІІ професійно-технічними закладами освіти є: професійно-технічне училище; професійні училища різних рівнів.

Випускникам професійно-технічних закладів освіти відповідно до їх освітньо- кваліфікаційного рівня присвоюється кваліфікація «кваліфікований робітник» з набутої професії відповідного розряду (категорії).

Отже, професійно-технічна освіта мала на меті підготовку кваліфікованих робітників робітничих професії.

Натомість, за статтею 43 Закону № 1060-ХІІ вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Випускникам вищих навчальних закладів присвоюється кваліфікація спеціаліста з вищою освітою певного професійного спрямування або спеціальності, яка відповідно до обсягу державної освіти визначається такими рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші навчальні заклади еквівалентного рівня; бакалавр - забезпечують коледжі, інститути, консерваторії, інші навчальні заклади еквівалентного рівня; спеціаліст - забезпечують інститути, інші навчальні заклади еквівалентного рівня; магістр - забезпечують інститути, академії, університети, інші навчальні заклади, що мають відповідний сертифікат.

Відповідно до диплома молодшого спеціаліста, додатку до диплому НОМЕР_4 позивач в 1997 році вступив до Селидівського гірничого технікуму і в 2000 році закінчив повний курс за спеціальністю «Технологія підземної розробки корисних копалень».

Вищенаведене дозволяє дійти висновку, що на момент навчання позивача Селидівський гірничий технікум не відносився до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, а належав до вищих навчальних закладів.

Отже, після закінчення технікуму позивач здобув не робітничу професію, а отримав підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційними рівням молодшого спеціаліста.

Оскільки позивач навчався у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту»), то відсутні законні підстави для зарахування до пільгового стажу періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року по справі № 643/11758/16-а виклав правовий висновок, про те, що навчання у вищому навчальному закладі можливо зарахувати тільки до загального трудового стажу, а не до стажу, що дає право на пільги при призначенні пенсії.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2019 року по справі № 676/5212/17 не знайшов підстав для відступу від даного правового висновку (щодо неврахування до пільгового стажу періоду навчання у вищому навчальному закладі).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що відповідно до форми РС-право позивачу стаж роботи з 01.09.1997 по 19.05.1999 зараховано як навчання у вищих середніх НЗ, з 01.04.2000 по 12.04.2000 відсутня інформація про трудову діяльність, з 13.04.2000 по 29.05.2000 - зараховано як навчання у вищих середніх НЗ,

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги у частині зарахування до пільгового стажу періодів навчання позивача з 01.09.1997 по 19.05.1999, з 13.04.2000 по 29.05.2000 року.

Враховуючи надану позивачем довідку від 22.08.2022 №02/57, відповідно до якої позивач дійсно навчався на денному відділенні в Селидівському гірничому технікуму за спеціальністю «Технологія підземної розробки корисних родовищ» з 01.09.1997 (наказ №152 від 05.08.1997) по 29.05.2000, а також відомості трудової книжки про роботу позивача 04.01.2000 по 12.04.2000 гірничим робітником підземним, суд доходить висновку про зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1997 по 19.05.1999, з 13.04.2000 по 29.05.2000 до страхового стажу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він під час призначення позивачу пенсії діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним, з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

З огляду на встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 16.05.2023 №48 підлягає скасуванню.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за належне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 09.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи позивача з 01.04.2000 по 12.04.2000, з 09.08.2018 по 28.11.2018 відповідно до ПКМУ № 202 від 31.03.1994, що дає право на призначення пенсії згідно до частини третьої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до страхового стажу періоду навчання позивача в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1997 по 19.05.1999, з 13.04.2000 по 29.05.2000 року.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позовну немайнового характеру слід сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1075 грн. відповідно до квитанції 0.0.312886246.1 від 31.07.2023 року.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Судовий збір у розмірі 536,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний код облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, Вінницька область, м.Вінниця, вул.Хмельницьке шоссе, 7, ) про скасування рішення від 16.05.2023 №48; зобов`язання повторно розглянути заяву від 09.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу за ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови КМУ від 31.01.1994 №202 усіх періодів роботи з повним робочим днем під землею згідно записів трудової книжки; зобов`язання зарахувати до пільгового та страхового стажу період навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1997 по 29.05.2000 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, Вінницька область, м.Вінниця, вул.Хмельницьке шоссе, 7, ) від 16.05.2023 №48 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, Вінницька область, м.Вінниця, вул.Хмельницьке шоссе, 7, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний код облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 09.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 01.04.2000 по 12.04.2000, з 09.08.2018 по 28.11.2018 відповідно до ПКМУ № 202 від 31.03.1994, що дає право на призначення пенсії згідно до частини третьої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до страхового стажу періоду навчання в Селидівському гірничому технікумі з 01.09.1997 по 19.05.1999, з 13.04.2000 по 29.05.2000 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, Вінницька область, м.Вінниця, вул.Хмельницьке шоссе, 7, ) на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний код облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Аканов