Справа № 810/3246/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року № 810/3246/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Університету Державної фіскальної служби України про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- зобов`язати Університет ДФС України здійснити перерахунок та виплатити на його користь грошове забезпечення за період з 02.03.2015 по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 858,57 грн.;

- зобов`язати Університет ДФС України нарахувати та виплатити на його користь матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу - 3783,00 грн. у зв`язку з виходом у щорічні чергові відпустки за 2014 рік (згідно з наказом від 12.01.2015 № 4-в), за 2015 рік (згідно з наказом від 03.03.2016 № 32-в) та за 2016 рік (згідно з наказом від 19.05.2016 № 50-в) відповідно;

- зобов`язати Університет ДФС України здійснити перерахунок та виплатити на його користь одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, який складає 18 років 04 місяці 26 днів, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 858,57 грн. та середньомісячного грошового забезпечення 18459,25 грн.;

- зобов`язати Університет ДФС України здійснити перерахунок та виплатити на його користь грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток в органах внутрішніх справ та податковій міліції у загальній кількості 56 календарних днів, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 858,57 грн.;

- зобов`язати Університет ДФС України відшкодувати заподіяну йому моральну (немайнову) шкоду за період з 02.03.2015 по день фактичного розрахунку у розмірі, встановленому з 01.01.2017 відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2017 рік мінімальної місячної заробітної плати 3200,00 грн. за кожен повний місяць порушення його прав у сфері трудових відносин.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року, задоволено адміністративний позов частково.

Постановою Верховного Суду від 29.04.2020 постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року у справі № 810/3246/16 в частині зобов`язання Університету державної фіскальної служби України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби відповідно до положень статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб за повних 18 років календарної служби, виходячи з розміру середньомісячного грошового забезпечення 14767 грн 56 коп, скасовано, прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволенні цієї частини позовних вимог відмовлено.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року в справі № 810/3246/16 в частині зобов`язання Університету державної фіскальної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу 3783 грн 00 коп у зв`язку з виходом у щорічні чергові відпустки за 2014 рік, за 2015 рік та за 2016 рік скасовано та в цій частині адміністративну справу №810/3246/16 направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року в справі № 810/3246/16 залишено без змін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 справу прийнято до провадження суддею Лапієм С.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2021 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2022 справу прийнято до провадження.

У судовому засіданні 03.10.2022 протокольною ухвалою замінено відповідача - Університет Державної фіскальної служби України на правонаступника - Державний податковий університет (Київська область, м. Ірпінь, вул. Університетська, 31, 08200, , МФО 820172, з/ф UA0186222, Державна казначейська служба України, МФО 820172, іпн: 14.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно не виплачено позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення у зв`язку із виходом у щорічні відпустки за 2014, 2015 та 2016 роки.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з тих підстав, що нормами постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апаратів органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» визначено, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення здійснюється, по-перше, лише один раз на рік, а по-друге, є правом, а не обов`язком керівництва щодо вирішення зазначеного питання в межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На підставі ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що у межах даних правовідносин з урахуванням постанови ВС від 29.04.2020 справа підлягає розгляду та встановленню правомірності/неправомірності невиплати відповідачем матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за період 2014 2016 роки.

Верховний Суд, скасовуючи постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року в частині позовних вимог щодо зобов`язання Університету державної фіскальної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу 3783 грн 00 коп у зв`язку з виходом у щорічні чергові відпустки за 2014 рік, за 2015 рік та за 2016 рік, зазначив, що судами попередніх інстанцій не було досліджено питання, чи було передбачено фондом оплати праці відповідача надання працівникам матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки та наявності підстав для виплати у 2016 році позивачу в межах фонду оплати праці таких виплат як за 2016 рік, так і за 2015 рік при наданні щорічної відпустки за ці роки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у Національному університеті Державної податкової служби України у період з 23.04.2012 по 11.07.2016 на посадах: заступника начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції з навчальної роботи; виконувач обов`язків заступника начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції з навчально-методичної та наукової роботи

Наказом Національного університету Державної податкової служби України від 07.07.2016 № 127-к скасовано наказ НУДПС України від 02.03.2015 № 71-к "Про звільнення від виконання службових обов`язків" та наказ НУДПС України від 05.10.2015 № 576-к «По особовому складу», ОСОБА_1 визнано таким, що не пройшов погодження на посаду, та 11.07.2016 звільнено з посади та органів податкової міліції у запас за ст. 64 п. «Г» (скорочення штату) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 (Том 1 а.с.25-26).

Зазначеним наказом визначена вислуга років позивача на день звільнення, а саме: календарна - 18 років 04 місяці 26 днів; пільгова - 0; загальний страховий стаж: 26 років 08 місяців 04 днів. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ позивачу наказано виплатити грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, який складає 16 років 00 місяців 02 дні за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» за рахунок загального фонду в межах кошторисних призначень, а також виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток в органах податкової міліції у загальній кількості 50 календарних днів.

У той же час судом встановлено, що відповідно до наказу Національного університету Державної податкової служби України від 12.01.2015 № 4-в полковнику податкової міліції ОСОБА_1 , в.о. заступника начальника факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції з навчально методичної та наукової роботи, з 13.01.2015 по 22.02.2015 надано чергову щорічну основну відпустку за 2014 рік (Том 1 а.с.22).

Згідно з наказом Національного університету Державної податкової служби України №32-в від 03.03.2016 позивачу з 09.03.2016 по 18.04.2016 надано основну щорічну відпустку терміном 41 календарний день, з них 40 календарних днів - основну щорічну відпустку за період роботи з 01.01.2015 по 31.12.2015; 1 календарний день - додаткову оплачувану відпустку на дорогу (Том 1 а.с.23).

Згідно з наказом Національного університету Державної податкової служби України №50-в від 19.05.2016 позивачу з 23.05.2016 по 03.07.2016 надано основну щорічну відпустку терміном 41 календарний день, з них 40 календарних днів - основну щорічну відпустку за період роботи з 01.01.2016 по 31.12.2016; 1 календарний день - додаткову оплачувану відпустку на дорогу (Том 1 а.с.24).

Водночас, при наданні відпусток, незважаючи на мотивований рапорт від 07.07.2016, позивачу відмовлено у виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу, що не спростовано представником відповідача.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, керівникам органів надано право у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Відповідно до абзацу 10 частини першої статті 57 Закону України Про освіту від 23 травня 1991 року № 1060-XII (станом на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам: виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 №78 Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України "Про освіту", частини першої статті 25 Закону України "Про загальну середню освіту", частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України "Про позашкільну освіту" (станом на момент виникнення спірних правовідносин) запроваджено починаючи з 1 січня 2001 р. передбачену абзацами восьмим і десятим частини першої статті 57 Закону України "Про освіту" виплату педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти надбавок за вислугу років і допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки.

Листом Мінсоцполітики України від 12.11.2008 №12532/0/14-08/13 №Про виплату допомоги на оздоровлення» роз`яснено, що працівники, які обіймають посади педагогічних та науково-педагогічних працівників, мають право на отримання допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, що передбачена статтею 57 Закону України «Про освіту» та постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 №78. Виплата допомоги проводиться за місцем основної роботи при наданні чергових відпусток згідно з графіком і є обов`язковою.

Листом Мінсоцполітики України від 19.09.17 № 2416/0/101-17 «Щодо грошової допомоги "на оздоровлення" роз`яснено, що під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна допомога для оздоровлення, яка є гарантованою виплатою один раз на рік при наданні щорічної відпустки за відповідний робочий рік. Грошову допомогу не можна ділити на частини, і вона виплачується один раз на рік однією сумою під час надання будь-якої з частин щорічної відпустки. Якщо працівник не використав минулорічну відпустку і, відповідно, йому не виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, її можливо здійснювати, але тільки за рахунок економії фонду оплати праці та без утисків для інших працівників. Подією, у зв`язку з якою призначається матеріальна допомога на оздоровлення, є щорічна основна відпустка та підставою нарахування допомоги є заява та наказ.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у даній справі, а також у постанові від 11.11.2020 у справі №500/1022/19, матеріальна допомога для оздоровлення при наданні щорічної відпустки видається до відпустки або її частини незалежно від того, за який вона період. За своєю суттю матеріальна допомога прив`язана до фонду оплати праці, а не до конкретного періоду відпустки.

Отже, ключовою підставою для виплати допомоги для оздоровлення є дата надання працівнику права на щорічну або частину щорічної відпустки, а не час її проведення працівником.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що надання матеріальної допомоги на оздоровлення є правом, а не обов`язком керівництва щодо вирішення зазначеного питання в межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 наказом НУ ДПСУ від 12.01.2015 № 4-в надано з 13.01.2015 по 22.02.2015 чергову щорічну основну відпустку за 2014 рік; наказом НУ ДПСУ №32-в від 03.03.2016 позивачу з 09.03.2016 по 18.04.2016 надано чергову щорічну основну відпустку за 2015 рік та наказом НУ ДПСУ №50-в від 19.05.2016 позивачу з 23.05.2016 по 03.07.2016 надано чергову щорічну основну відпустку за 2016 рік.

Суд зазначає, що чинним законодавством ніяким чином не обмежено право надання працівнику до щорічної відпустки повної тривалості за 2015 2016 роки допомоги для оздоровлення у 2016 році. Право на таку допомогу тісно пов`язане з настанням права працівника на щорічну відпустку повної тривалості, яка, своєю чергою, може бути лише за умови після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.

Щодо фонду оплати праці відповідача для надання працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення у 2016 році, суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого законом покладений обов`язок доказування правомірності своїх дій/бездіяльності, не довів суду правомірності не виплати позивачу у 2016 році матеріальної допомоги на оздоровлення за 2014 2016 роки із фонду оплати праці.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов`язати Державний податковий університет нарахувати та виплатити гр. ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу 3783,00 грн у зв`язку з виходом у щорічні чергові відпустки за 2014 рік, за 2015 рік та за 2016 рік.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.