Справа № 932/6637/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

10 листопада 2023 р.Справа № 932/6637/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Д.В., розглянувши уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" (відповідач-1), Головного спеціаліста-інспектора з паркування, відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР Біленко Юлії Миколаївни (співвідповідач) про зобов`язання вчинити певні дії., -

УСТАНОВИВ:

19.07.2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_1 на протиправні дії керівника Комунального підприємства "Транспортна інфраструктури міста" ДМР.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.07.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства "Транспортна інфраструктури міста" ДМР про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд Дніпропетровському окружному адміністративному суду згідно з предметною підсудністю.

25.10.2023 року з Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшли матеріали справи №932/6637/23.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства "Транспортна інфраструктури міста" ДМР про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме надання суду:

- уточненої позовної заяви із приведенням її форми та змісту відповідно до ст.160 КАС України, уточненням суб`єктного складу відповідачів та прохальної частини;

- документу про сплату судового збору у сумі 1073,60 грн. (квитанції установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення) за позов, який містить вимогу немайнового характеру або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

- власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На виконання вимог ухвали суду від 31.10.2023 року, на електронну пошту суду 07.11.2023 року від ОСОБА_1 надійшов уточнений адміністративний позов (вх.№13811/23ел), в якому відповідачем визначено КП "Транспортна інфраструктура міста" та зазначено як співвідповідача Головного спеціаліста-інспектора з паркування, відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР Біленко Юлії Миколаївни. В прохальній частині позову позивач просить суд:

- захистити його порушені права, задовольнити позовні вимоги і зобов`язати керівника підприємства КП "Транспортна інфраструктура міста" () ДМР повернути помилково перераховані та зараховані на рахунок підприємства кошти, що були сплачені внаслідок протиправних дій спеціаліста з паркування ОСОБА_2 , яка замовляла та отримувала послуги з транспортування та збереження авто на штраф майданчик, дії якої визнано протиправними;

- зобов`язати повернути помилково сплачені кошти у сумі:

2110,00 грн. - за безпідставну евакуацію належного позивачу транспортного засобу на спец майданчик та кошти у сумі 44,00 грн., пов`язані з послугою переказу зазначених коштів. Всього 2154,00 грн. згідно квитанції №216457730;

144,00 грн. - за оплату послуг, начебто, зі зберігання авто та кошти у сумі 3,00 грн. пов`язані з послугою переказу коштів. Всього 147,00 грн. згідно квитанції №216457669.

Відповідно до пунктів 3 та 6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали уточненої позовної заяви, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 КАС України визначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суд.

Відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача

Згідно уточненої позовної заяви позивачем відповідачем-1 визначено КП "Транспортна інфраструктура міста" та як співвідповідача зазначено - головного спеціаліста-інспектора з паркування, відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР Біленко Юлії Миколаївни.

Відповідно до прохальної частини уточненого позову, вимоги позивача звернені лише до КП "Транспортна інфраструктура міста" (до його керівника).

Так, за приписами частини першої-другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень у позовній заяві зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Відповідно до пункту 4, 5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві зазначається: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем в уточненому позові зазначено, що постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №932/4820/21, визнано протиправними дії головного спеціаліста-інспектора з паркування, відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Біленко Ю.М. щодо складання Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу №11750 від 07.04.2021 року в частині прийняття рішення про евакуацію транспортного засобу - автомобіля «Renauit», номерний знак НОМЕР_1 , на штрафний майданчик. Визнано протиправною та скасовано Постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 293686269 до повідомлення серія ІД № 00350763 від 30 квітня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 року у справі №932/4820/21, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської радизадоволеноо частково. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2021 року у справі №932/4820/21(2а/932/231/21) змінено, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції. Позов ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, стягнення грошових коштів, зобов`язання виконати певні дії, стягнення витрат на правову допомогу, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково. Визнати протиправними дії головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Біленко Юлії Миколаївни по тимчасовому затриманню транспортного засобу RENAULT DUSTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №293686269 від 30 квітня 2021 року до повідомлення серії ІД №00350763 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, закрити. Стягнути на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, , понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1362,00 грн. В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради відмовити.

В постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 року у справі №932/4820/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103198207) колегією суддів зазначено зокрема: "Стосовно вимог позивача про стягнення з Відповідача (зобов`язання повернути) заподіяних збитків в сумі 2154,00 грн. за протиправну евакуацію авто; 147,00 грн. - за, начебто, зберігання авто протягом 24 години на майданчику суд першої інстанції правильно вказав про те, що оскільки отримувачем цих грошових коштів є КП «Міськавтопарк ДМР», яке не є учасником даної справи, відсутні підстави для стягнення вказаних коштів саме з Відповідача.".

Відтак, звертаючись із уточненою позовною заявою, позивач фактично просить повернути йому помилково сплачені кошти (за безпідставну евакуацію транспортного засобу) в сумі 2110,00 грн. та 44,00 грн. (банківська комісія за переказ коштів) та 144,00 грн. (за оплати послуг зі зберігання транспортного засобу) та 3,00 грн. (банківська комісія за переказ коштів).

З приводу цього суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Суд вказує, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень або визнання неправомірною бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому (постанова Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року у справі №6-122цс14, постанова Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі №753/20514/16-ц та від 15 березня 2019 року у справі №541/1270/17).

Предметом поданого уточненого адміністративного позову є повернення помилково сплачених коштів.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи, що позивачем не заявлено вимог до відповідача вирішити публічно-правовий спір, вимога про повернення помилково сплачених коштів не може бути розглянута адміністративним судом.

Дана вимоги підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, даний спір, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Суд наголошує, що цю справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимоги позову йдуть в розріз із положеннями статті 19, 21 КАС України, якою визначено вичерпний перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

За таких обставин, у відкритті провадження у даній справі необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Також позивачеві слід роз`яснити, що він має право звернутися до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства із позовною заявою в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн. згідно квитанції АТ "УКРСИББАНК" від 06.11.2023р.

Згідно Виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, судовий збір у сумі 1073,60 грн. сплачений згідно квитанції АТ "УКРСИББАНК" №0 від 06.11.2023 року зараховано на казначейський рахунок.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Враховуючи, викладене, суд вважає за можливе повернути позивачу судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі №932/6637/23 за уточненим адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" (відповідач-1), Головного спеціаліста-інспектора з паркування, відділу тимчасового затримання транспортних засобів Інспекції з питань контролю за паркуванням ДМР Біленко Юлії Миколаївни (співвідповідач) про зобов`язання вчинити певні дії.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору в розмірі 1073,60 грн., згідно квитанції АТ "УКРСИББАНК" від 06.11.2023р.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою до адміністративного суду не допускається.

Відповідно до частини 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснити позивачу, що дана позовна заява має розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства за нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки встановлені статтями 295, 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко