Справа № 140/27193/23
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року ЛуцькСправа № 140/27193/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльності дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі додаткової винагороди в сумі 100 000 гривень під час дії воєнного стану за період часу з 27.06.2022 року по 08.11.2022 року включно та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплати додаткову винагороду на період дії воєнного стану, згідно Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року, - як особі, яка безпосередньо брала участь у бойових діях у періоди часу з 27.06.2022 року по 08.11.2022 року включно з розрахунку 100 000 (сто тисяч) гривень на місяць, з урахуванням раніше сплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є старшим солдатом та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . З 27.06.2022 по 08.11.2022 він приймав безпосередню участь у бойових діях - забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2022.

Відповідач в оскаржуваний період виплачував додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень щомісячно. Вважає, що діями відповідача порушені права та інтереси позивача, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду (а.с.1-4).

Ухвалою судді від 15 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) (а.с.13).

У відзиві на позовну заяву відповідач військова частина НОМЕР_1 позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування цієї позиції вказує на те, що відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 «Про виплату додаткової винагороди» за період з червня по листопад 2022 року позивачу виплачувалась додаткова винагорода в розмірі 30000 грн із розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби. Відповідно до витягу з журналу бойових дій ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 на 2022 рік в даному журналі солдат ОСОБА_2 не вносився у зв`язку з відсутністю виконання ним бойових завдань. Крім того, з рапортів командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 у вказаному періоді клопотав про виплату позивачу щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. Таким чином, у спірний період (червень-листопад 2022 року) позивачу була виплачена вся сума додаткової винагороди у відповідності до умов та порядку, визначених у Постанові №168. За таких обставин, посилання представника позивача на довідку №7197 від 08.11.2022 є безпідставним.

Вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а отже позовну заяву належить залишиш без розгляду (а.с.17-28).

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Відповідно до положень статей 257, 262 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи та матеріали на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 та 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації» в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Судом встановлено, що позивач з 21.042022 по теперішній час проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді старшого солдата ремонтно-відновлювального батальйону у військової частині НОМЕР_1 .

Позивачу 08.11.2022 начальником штабу в/ч НОМЕР_1 видано довідку №7197 про те, що він приймає безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) з 27.06.2022 по теперішній час (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2022 №281 «Про виплату додаткової винагороди» наказано виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 30000 грн із розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01 06 2022 по 30 06.2022 (а.с.31-32).

- відповідно до наказу командира військової частим НОМЕР_1 від 05.8 2022 №342 «Про виплату додаткової винагороди» наказано виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 30000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.07.2022 по 31.07 2022 (а.с.33-34).

- відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2022 №417 «Про виплату додаткової винагороди» наказано виплатні позивачу додаткову винагороду в розмірі 30000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.08.2022 по 31.08 2022 (а.с.35-36).

- відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.10 2022 №453 «Про виплату додаткової винагороди» наказано виплатній позивачу додаткову винагороду в розмірі 30000 грн в розрахунку на місяці, пропорційно часу проходження служби за період з 01.09.2022 по 30 09 2022 (а.с.37-38).

- відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2022 №504 «Про виплату додаткової винагороди» наказано виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 30000 грн в розрахунку па місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.10.2022 по 3 1.10 2022 (а.с.39-40).

- відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2022 №565 «Про виплату додаткової винагороди» наказано виплат і и позивачу додаткову винагороду в розмірі 30000 грн в розрахунку на місяці, пропорційно часу проходження служби за періоди з 01.11.2022 по 30.11.2022 (а.с.41-42).

Нараховане вищевказане грошове забезпечення та інші додаткові виплати за період з 01.06.2022 по 30.11.2022 позивачу виплачено, що підтверджується довідкою відповідача від 05.10.2023 (а.с.43-45).

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень є те, що військовослужбовці:

1) беруть безпосередню участь у бойових діях;

2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Отже, суд зауважує, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально. За відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000 грн не виникає.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/а/29, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.

Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

З рапортів командира ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 за період з червня по листопад 2022 року про виплату додаткової винагороди вбачається, що він клопотав про виплати військовослужбовцям ремонтно-відновлювального батальйону, в тому числі і позивачу, щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30000 грн (а.с.59-81).

Суд звертає увагу на те, що Постановою КМУ №168 визначено види додаткових доплат до грошового забезпечення військовослужбовців під час дії воєнного стану: до 30 000 грн - військовослужбовцям, що обраховуються пропорційно, виходячи із календарного періоду проходження служби військовослужбовцем, тобто для отримання грошових коштів по даній категорії, військовослужбовцю за розрахунковий місячний період необхідно фактично нести службу; до 70 000 грн (без урахування попередніх 30 000 грн) військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів протягом місяця; до 100 000 грн (максимально можливий розмір) суми додаткової винагороди, яку військовослужбовець має можливість отримати за місяць. При цьому, виплата цих сум здійснюється пропорційно дням участі в бойових діях, в порядку та на підставі документів вищезазначених судом.

Відповідно до витягу з журналу бойових дій ремонтно відновлювального батальйону в/ч НОМЕР_1 за період з 27.06.2022 по 07.11.2022 солдат ОСОБА_1 відсутній, у зв`язку з відсутністю виконання ним бойових завдань (а.с.82).

При цьому, суд не приймає у якості доказу довідку військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2022 №7197, оскільки сама по собі видача бойового розпорядження не є безумовним доказом його виконання військовослужбовцем та його безпосередньої участі у бойових діях чи відповідних заходах, які складаються з метою визначення права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у вищевказаний період брав безпосередню участь у бойових діях або перебував безпосередньо в районах у період здійснення зазначених дій або заходів.

Більш того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався з відповідними рапортами у встановленому порядку за виплатою йому додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн та отриманням документального підтвердження безпосередньої його участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони із наданням відповідних документів.

Суд зауважує, що незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Проте у спірних правовідносинах позивачем не було доведено обґрунтованості позовних вимог, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Щодо доводів представника відповідача в частині пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Суд враховує, що спірні правовідносини стосуються зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити позивачу нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. Отже, позивач не погоджується з розміром додаткової винагороди, яка є складовою заробітної плати.

При цьому під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

У цьому контексті суд зауважує, що перебування особи на публічній службі, у тому числі військовій службі, є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

В аспекті спірних правовідносин поняття грошове забезпечення і заробітна плата, які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними. Рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків та врегульоване спеціальними законами: Законом України «Про оплату праці», Кодексом законів про працю, а також іншими підзаконними нормативними актами.

Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Таким чином, доводи відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду є безпідставними.

Керуючись статями 243, 245, 246, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 );

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський