Справа № 520/10601/2020
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року

м. Київ

справа №520/10601/2020

провадження № К/9901/26935/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів - Мартинюк Н.М., Мельник Томенко Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Панов Н.М.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року (колегія суддів у складі головуючого судді (судді доповідача) Калиновського В.А., суддів - Кононенко З.О., Сіренко О.І.),

УСТАНОВИВ:

І. Історія справи

1. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо не виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження»; невиконання вимог статті 18 Закону та не витребування у боржника розрахунку боргу, розпорядження інші належні документи для підтвердження виконання рішення суду, звернення до суду з поданням щодо роз`яснення судового рішення; вимагання від посадових осіб боржника підтвердження повного виконання судового рішення; здійснення передбачуваних Законом заходів і дій щодо належного виконання обов`язку та судового рішення у повному обсязі; щодо не одержання з метою захисту інтересів стягувана від боржника та його посадових осіб необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, а також щодо не здійснення виклику посадових осіб з приводу виконавчого документу та не звернення до суду щодо застосування приводу за обставин не надання інформації, довідок, пояснень щодо виконання у повному обсязі рішення суду від 22 липня 2019 року №520/5451/19 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(11)/2019, за ВП №60912232 за виконавчим листом №520/6931/19 від 15 жовтня 2019 року;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №60912232 за виконавчим листом №520/6931/19 від 15 жовтня 2019 року на виконання рішення суду від 22 липня 2019 року №520/5451/19 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень провести позивачу перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(11)/2019;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), виконати вимоги Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі статті 18, та здійснити заходи щодо виконання у повному обсязі рішення суду за нормою частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року за відновленим виконавчим провадженням ВП №60912232 за виконавчим листом №520/6931/19 від 15 жовтня 2019 року на виконання рішення суду від 22 липня 2019 року №520/5451/19 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень провести позивачу перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, обчисленої виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року №1-р(1 ї)/2019.

2. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що державний виконавець не перевірив виконання пенсійним органом рішення суду у повному обсязі, не вжив усіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», з метою належного виконання судового рішення та безпідставно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року, яке залишив без змін Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 05 жовтня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

4. Місцевий адміністративний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивував свої висновки тим, що відповідач вчинив всі можливі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з метою повного виконання відповідного судового рішення та прийняв оспорювану постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №60912232 від 15 липня 2020 року за наявності для цього правових підстав, встановлених пунктом 11 частини першої статті 39 та частиною третьою статті 63 цього ж Закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї

5. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

6. Наведені у касаційній скарзі доводи загалом відтворюють мотиви, якими було обґрунтовано позовну заяву, та зводяться до того, що державний виконавець не перевірив, чи виконано рішення суду у повному обсязі, а отже, прийняв передчасне й протиправне рішення про закінчення виконавчого провадження. Вважає, що суди не врахували цієї обставини, внаслідок чого ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального права.

7. Підставами касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій скаржниця зазначила пункти 1, 2 та 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зокрема, послалася на те, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, також указала на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

8. Відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до положень частини четвертої статті 338 КАС України, не перешкоджає перегляду судових рішень у касаційному порядку.

Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції

9. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Жук А.В., судді Мартинюк Н.М., Мельник Томенко Ж.М.

10. Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі №520/10601/2020.

11. Ухвалою Верховного Суду 30.10.2023 закінчено підготовчі дії у цій справі та призначено її до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

12. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 у справі №520/6931/19:

- визнано протиправним та скасовано рішення від 21 червня 2019 року №9 Ізюмського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області «Про відмову в перерахунку пенсії»;

- зобов`язано Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести з 25 квітня 2019 року перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішення Конституційного суду України від 25 квітня 2019 року №1 р(11)/2019, справа №3 14/2019(402/19, 1737/19).

13. На виконання зазначеного рішення 15 жовтня 2019 року Харківський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №520/6931/19.

14. 23 грудня 2019 року державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

15. 03 лютого 2020 року до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від боржника надійшов лист, яким повідомлено, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії згідно з рішенням суду, виплата нарахованих коштів буде здійснена у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649.

16. 05 травня 2020 року державний виконавець, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову, якою наклав на боржника штраф в розмірі 5100 грн та зобов`язав пенсійний орган виконати рішення протягом десяти робочих днів, попередивши про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

17. 13 липня 2020 року державний виконавець виніс постанову, якою за невиконання судового рішення наклав на боржника штраф у розмірі 10 200 грн.

18. 13 липня 2020 року державний виконавець відповідно до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» направив до Головного управління національної поліції України в Харківській області повідомлення про вчинення посадовими (службовими) особами Ізюмського об`єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.

19. 15 липня 2020 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист направив до суду, який його видав.

ІІІ. Позиція Верховного Суду

20. За правилами частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

21. У справі, яка переглядається, спір стосується повноти заходів, вжитих державним виконавцем задля примусового виконання рішення суду на користь позивача, а також правомірності постанови про закінчення виконавчого провадження.

22. Надаючи оцінку спірним правовідносинам у межах підстав касаційного оскарження, з яких було відкрито касаційне провадження у цій справі, колегія суддів зазначає таке.

23. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

25. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

26. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

27. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

28. Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

29. Частинами першою - третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

30. У цій справі суди попередніх інстанцій встановили, що після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець перевірив виконання рішення боржником та за невиконання рішення суду в повному обсязі послідовно виніс дві постанови про накладення на боржника штрафів, попередив його про кримінальну відповідальність і надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

31. Надалі на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виніс оспорювану постанову про закінчення виконавчого провадження і, відповідно, більше не вживав заходів примусового виконання.

32. За висновком суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, у розглядуваному випадку державний виконавець вжив усіх заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», за результатами яких прийняв обґрунтовану й законну постанову про закінчення виконавчого провадження.

33. Колегія суддів Верховного Суду не може погодитися із цим висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

34. Як уже зазначалося, положеннями статті 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання і держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

35. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ).

36. ЄСПЛ у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04, §51-53).

37. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

38. Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

39. З аналізу правових норм, які належить застосувати до спірних правовідносин, можна виснувати, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);

- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

40. Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

41. Водночас Верховний Суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

42. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

43. За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

44. Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

45. Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

46. Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

47. Частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

48. Разом із цим, судами не встановлено обставин виконання державним виконавцем зазначених положень чинного законодавства.

49. Як убачається з оскаржуваних судових рішень, суди, відмовляючи в задоволенні позову, дійшли висновку, що державним виконавцем здійснено належні заходи, в межах наявних у нього повноважень, для повного та своєчасного виконання судового рішення.

50. Водночас колегія суддів вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про те, що самі собою вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

51. Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020, від 08 грудня 2022 року у справі №457/359/21.

52. Окрім цього, відповідно до установлених у справі обставин, зазначене судове рішення виконано не у повному обсязі, отже, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.

53. Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про законність оскаржуваної постанови.

54. З огляду на те, що суди першої й апеляційної інстанцій повно встановили фактичні обставини справи, але неправильно застосували норми матеріального права, внаслідок чого ухвалили незаконні судові рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, Верховний Суд вважає за необхідне ці рішення скасувати й ухвалити нову постанову.

55. Юридична оцінка обставин справи дає підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №60912232 від 15 липня 2020 року, оскільки її винесено передчасно й за відсутності реального виконання судового рішення.

56. Водночас установлені обставин справи свідчать про те, що державний виконавець вчиняв юридично значущі дії задля виконання рішення суду. Їхній обсяг і характер не дають достатніх підстав вважати, що мала місце пасивна поведінка виконавця. Тому позовна вимога про визнання бездіяльності протиправною не може бути задоволена.

57. Зрештою Верховний Суд зауважує, що за правилами частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» скасування постанови про закінчення виконавчого провадження спричинює його відновлення і у такому разі обов`язок щодо вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішення, виконавець має в силу закону. Тому додаткове накладення на виконавця подібного обов`язку на підставі рішення суду, як про це просить позивач, є необґрунтованим і така вимога не може бути задоволена.

58. Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною і скасування оскаржуваної постанови держаного виконавця про закінчення виконавчого провадження. З огляду на те, що позов у частині зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії задоволенню не підлягає, то вимога скаржника щодо зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення також не може бути задоволена.

59. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, оскільки, як видно зі змісту касаційної скарги, позивач не вказав, яка саме правова позиція касаційного суду потребує перегляду. У цій частині доводи скаржника окреслені у загальних рисах та, окрім абстрактних посилань, змістовних і чітких доводів не містять.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

60. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

61. Частинами першою, третьою статті 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

62. Зважаючи на те, що наведені у касаційній скарзі доводи частково знайшли своє підтвердження, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, а оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

IV. Висновки щодо судових витрат

63. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 351, 355, 356 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року - скасувати.

3. Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

4. Визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) від 15 липня 2020 року про закінчення виконавчого провадження ВП №60912232.

5. У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду