Справа № 520/25023/23
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 р. Справа №520/25023/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Солоницівської селищної ради, третя особа - Перший заступник Солоницівського селищного голови Дригваль Світлана Анатоліївна про поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд поновити її на роботі в Солоницівській селищній раді з дати звільнення на посаді головного спеціаліста Відділу освіти, культури, молоді та спорту Солоницівської селищної ради; стягнути з Солоницівської селищної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що звільнення є незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 13.09.2023 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, .

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу та третій особі, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи.

13.07.2023 відповідачем до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що дії відповідача щодо звільнення позивача були правомірними. В задоволенні адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 18.08.2023 головним спеціалістом Відділу освіти, культури, молоді та спорту Солоницівської селищної ради Несміян Ларисою Віталіївною подано власноруч складену та підписану заяву про звільнення за згодою сторін з 18.08.2023.

Розпорядженням першого заступника Солоницівського селищного голови від 18.08.2023 №650 «Про звільнення ОСОБА_1 » вирішено: звільнити ОСОБА_1 , головного спеціаліста Відділу освіти, культури, молоді та спорту Солоницівської селищної ради; виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки (25 к.д.).

Не погоджуючись з вказаним розпорядженням відповідача про звільнення та вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізично особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Як встановлено судом раніше, 18.08.2023 головним спеціалістом Відділу освіти, культури, молоді та спорту Солоницівської селищної ради Несміян Ларисою Віталіївною подано власноруч складену та підписану заяву про звільнення за згодою сторін з 18.08.2023.

Розпорядженням секретаря Солоницівської селищної ради від 14.02.2023 №02-03/20 «Про надання права першого та другого підпису» право першого підпису надано першому заступнику селищного голови ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи.

Розпорядженням Солоницівського селищного голови від 16.08.2023 №643 «По особовому складу», яке міститься в матеріалах справи, обов`язки селищного голови покладено на першого заступника селищного голови ОСОБА_2 на час відпустки селищного голови, а саме на 18.08.2023.

Розпорядженням першого заступника Солоницівського селищного голови від 18.08.2023 №650 «Про звільнення ОСОБА_1 » вирішено: звільнити ОСОБА_1 , головного спеціаліста Відділу освіти, культури, молоді та спорту Солоницівської селищної ради; виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки (25 к.д.).

Верховний Суд у постанові від 01.12.2021 у справі №591/1375/19 надав висновок щодо належного застосування положень п.І1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а саме:

«... У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору. Пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника."

У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 404/3049/15-ц (провадження № 6- 1269цс16) Верховний Суд України вказав на. те, що, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 04 листопада 2019 року у справі №761/19141/16-ц (провадження № 61-26651св18), від 23 грудня 2019 року у справі № 233/1563/18 (провадження № 61-47560св18), від 24 березня 2020 року у справі № 553/629/18 (провадження № 61-48739св18).

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути укладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням неї пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення...».

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач у позовній заяві зазначає, що заява про звільнення написана нею під тиском начальника Відділу освіти, культури, молоді та спорту Солоницівської селищної ради, проте доказів на підтвердження вказаних обставин нею не надано, як і не зазначено, які саме дії відповідача були розцінені позивачем як примушування чи тиск та не надано будь-яких доказів таких дій.

Слід зазначити, що під психічним примусом слід розуміти вплив на волю особи різними способами (мімікою, словами, діями), щоб примусити її скоїти певне діяння. За психічного примусу особа завжди зберігає свободу вибору. При цьому кінцева мета, а саме вчинення особою певної дії чи утримання від вчинення якоїсь дії, досягається шляхом роз`яснення особі, яку примушують, або в іншій спосіб доведення до відома такої особи можливості настання негативних для неї наслідків у разі, якщо така особа не вчинить того діяння, яке від неї вимагається.

Водночас, посилаючись на примус, внаслідок якого начебто була написана заява про звільнення, позивач не пояснила, настанню яких саме негативних для неї наслідків вона намагалась перешкодити, погодившись на написання такої заяви.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з презумпції обов`язковості доведення обставин саме стороною, яка стверджує про такі обставини, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що заява про звільнення була написана всупереч її волі та під впливом психічного примусу.

Судом також встановлено, що позивачем не надано доказів її звернення до органів Національної поліції України чи Державної служби з питань праці із заявою щодо вчинення на неї тиску (мобінгу, цькування), чи до закладів охорони здоров`я стосовно фізичного чи психологічного стану, пов`язаного з тиском відповідача на неї.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №461/4315/18 зазначається про необхідність надання таких доказів: «...Оскільки позивач власноручно написала заяву про звільнення за угодою сторін з 05 травня 2018 року й не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що така заява була подана внаслідок вчинення на неї тиску з боку відповідача, (пояснення свідків, які були присутні при написанні заяви; звернення до поліції; виклик швидкої тощо), що виключало б її вільне волевиявлення, згоди на анулювання угоди про притінення трудового договору від відповідача не отримала, немає правових підстав вважати, що її звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, проведено з порушенням вимог трудового законодавства...».

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі №813/4037/16 дійшов наступного правового висновку:

«... 36. Крім того, на час прийняття наказу про звільнення -19 вересням 2016року позивач не виявив наміру анулювати таку домовленість.

37. Стосовно психологічного тиску подати таку заяву, яке відбулось в присутності іншого колеги позивача, про що він пояснив при допиті його як свідка, то висловлювання керівництва митниці про звільнення за недоліки в роботі, що призвело за доводами позивача до його підвищеного емоційно-психологічного стану, не можна вважати примусом до зазначеної дії. Про таке йдеться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9...».

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищезазначене, подана позивачем заява про звільнення за угодою сторін із зазначеною датою звільнення, а також видання уповноваженим представником роботодавця відповідного розпорядження є достатнім підтвердженням двосторонньої домовленості між сторонами трудового договору на його припинення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

В свою чергу, належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності добровільного волевиявлення на подання заяви про звільнення позивачем надано не було.

Отже, сторонами була досягнута домовленість на припинення договору за угодою сторін з 18.08.2023, а за таких обставин звільнення на підставі заяви позивача відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Суд встановив, що заява про звільнення за угодою сторін складена та підписана позивачем, що нею не заперечується, а автентичність підпису позивачем не оскаржується, у вказаній заяві позивачем зазначена дата звільнення, а саме 18.08.2023.

З урахуванням вищенаведених правових висновків Верховного Суду, подання позивачем заяви про звільнення, у якій міститься прохання звільнити її за угодою сторін і дата звільнення, є належним та достатнім волевиявленням позивача, яка ініціює питання про звільнення перед роботодавцем.

Заяви про відкликання поданої заяви про звільнення позивачем подано не було, що додатково підтверджує добровільність волевиявлення позивача на звільнення з займаної посади за угодою сторін.

Суд зазначає, що подальша зміна ставлення позивача до заяви про звільнення не може позначитись на правах роботодавця у висловленні своєї позиції шляхом її задоволення, оскільки діючим трудовим законодавством можливість відкликання працівником заяви про звільнення після дати звільнення не передбачено. Анулювання домовленостей між працівником і власником підприємства про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст.36 КЗпП може мати місце лише при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу та працівника.

Вищенаведене корелюється з правовою позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 16 лютого 2022 року, справа № 591/4938/18, провадження № 61-5894св20, в якій суд зазначив: «...Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін до припинення договору за угодою сторін; і була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою на це власника або уповноваженого ним органу і працівника...».

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо посилань позивача на порушення строків проведення розрахунку та порядку видачі трудової книжки, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов`язок роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення.

Ознайомлення позивача зі змістом Розпорядження про звільнення підтверджується підписом позивача на цьому Розпорядженні.

При цьому, імперативного законодавчого обов`язку роботодавця видати працівнику трудову книжку в день його звільнення чинною редакцією Кодексу законів про працю України не передбачено з моменту внесення законодавцем змін до ст. 47 Кодексу на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05 лютого 2021 року №1217-ІХ, який набрав чинності 10.06.2021, тобто до моменту виникнення спірних правовідносин.

Окремо слід зазначити, що положеннями ст. 235 Кодексу законів про працю України не встановлено такої підстави для поновлення працівника на роботі як затримка у видачі трудової книжки працівнику або порушення строків проведення розрахунку при звільненні.

Предметом позовних вимог у цій справі є саме поновлення позивача на раніше займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Водночас, позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем заявлено не було.

Отже, питання своєчасності видачі позивачу трудової книжки та дотримання відповідачем строків здійснення розрахунків при звільненні взагалі не підлягають дослідженню в межах розгляду цієї справи, адже не входять до предмету позовних вимог.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 літня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 6 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15- ц, № 756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 4 грудня 2019року у справі № 635/8395/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 1 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц).

Водночас, матеріалами справи встановлено, що проведення розрахунку з позивачем підтверджується платіжними документами, які долучені відповідачем до відзиву, у тому числі відомістю на виплату грошей №8074 від 21.08.2023 щодо виплати позивачу грошових коштів у розмірі 19501,11 грн., а також платіжною інструкцією №4258 від 21.08.2023, яка засвідчує факт перерахування грошових коштів у розмірі 19501,11 грн. на банківський рахунок позивача.

Відповідач у відзиві зазначає, що так як позивач у заяві про звільнення просить звільнити її саме з 18.08.2023, цю заяву зареєстровано в журналі реєстрації заяв з кадрових питань Солоницівської селищної ради 18.08.2023, а 19.08.2023 та 20.08.2023 припадають на неробочі (небанківські) дні, коли відповідач був об`єктивно позбавлений можливості перерахувати позивачу грошові кошти у визначеному розмірі 18.08.2023.

Отже, при розгляді справи судом встановлено добровільне волевиявлення позивача щодо звільнення шляхом подання заяви відповідачу про звільнення за угодою сторін відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП, що підтверджує обставини виникнення домовленості сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою, в свою чергу позивач не заявила про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін, тому відповідачем не було порушено прав позивача в спірних правовідносинах, а його дії щодо видання Розпорядження №650 від 18.08.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 " відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд зазначає, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача щодо звільнення позивача, тому відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Солоницівської селищної ради (вул. Визволителів, буд. 6, смт. Солоницівка, Дергачівський район, Харківська область, 62370, ), третя особа - Перший заступник Солоницівського селищного голови Дригваль Світлана Анатоліївна (вул. Визволителів, буд. 6, смт. Солоницівка, Харківська обл., Харківський р-н, 62370) про поновлення на посаді - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов