Справа № 420/13347/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/13347/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Турецької І.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року, прийняте у складі суду судді Хурси О.О. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом Управління Служби безпеки України в Одеській області, в якому позивач просив суд:

-зобов`язати Управління Служби безпеки України у Одеській області нарахувати відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ та Постанови КМ України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року; допомог на оздоровлення за 2019 та 2020 роки та матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 та 2020 роки.

-визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Одеській області, яка виразилася у не проведенні компенсації податку з доходів фізичних осіб та військового збору які були утримані з нарахованих: грошового забезпечення за період 3 01.03.2018 року по 02.06.2020 року; з допомог на оздоровлення за 2019 та 2020 роки та з матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 та 2020 роки; з компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016 та з 18.12.2017 по 01.03.2018.

-зобов`язати Управління Служби безпеки України у Одеській області сплатити ОСОБА_1 рівноцінну та повну компенсацію податку з доходів фізичних осіб та військового збору, які були утриманий з нарахованих: грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року; з допомог на оздоровлення за 2019 та 2020 роки та з матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 та 2020 роки; з компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016 та з 18.12.2017 по 01.03.2018, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженою постановою КМ України № 44 від 15 січня 2004 року та відповідно до підпункту 168.5 статті 168 Податкового Кодексу України та відповідно до пп. 1.7 п. 161 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового Кодексу України.

-стягнути з Управління Служби безпеки України у Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю Управлінням Служби безпеки України в Одеській області, яка встановлена судовим рішенням від 20.09.2022 по адміністративній справі №420/21515/21 (набрало законної сили 20.04.2023р.), яка полягає у несвоєчасному нарахуванні та виплаті належного ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016; з 18.12.2017 по 01.03.2018; з 01.03.2018 року по 02.06.2020; допомог на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік; матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік - грошові кошти у розмірі 247 900 (двісті сорок сім тисяч дев`ятсот) грн.

-стягнути з Управління Служби безпеки України у Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю Управлінням Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у не своєчасному нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення та терміну на судове доказування та поновлення порушених прав з 02.09.2021 року по 20.04.2023 рік - грошові кошти у розмірі 130 650 (сто тридцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року закрито провадження у справі №420/13347/23 в частині позовних вимог про стягнення з Управління Служби безпеки України у Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю Управлінням Служби безпеки України в Одеській області, яка встановлена судовим рішенням від 20.09.2022 по адміністративній справі №420/21515/21 (набрало законної сили 20.04.2023р.), яка полягає у несвоєчасному нарахуванні та виплаті належного ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016; з 18.12.2017 по 01.03.2018; з 01.03.2018 року по 02.06.2020; допомог на оздоровлення за 2019 рік та за 2020 рік; матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та за 2020 рік - грошові кошти у розмірі 247 900 (двісті сорок сім тисяч дев`ятсот) грн. та стягнення з Управління Служби безпеки України у Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю Управлінням Служби безпеки України в Одеській області, яка полягає у не своєчасному нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 належного йому грошового забезпечення та терміну на судове доказування та поновлення порушених прав з 02.09.2021 року по 20.04.2023 рік - грошові кошти у розмірі 130 650 (сто тридцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. Роз`яснено позивачу, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди, що не є похідною від позовних вимог, які підлягають розгляду в адміністративному судочинстві, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим судом загальної юрисдикції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Управління Служби Безпеки України в Одеській області про зупинення провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби Безпеки України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби Безпеки України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з нарахованих: грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року; з допомог на оздоровлення за 2019 та 2020 роки та з матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 та 2020 роки; з компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016 та з 18.12.2017 по 01.03.2018. Зобов`язано Управління Служби Безпеки України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з нарахованих: грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2020 року; з допомог на оздоровлення за 2019 та 2020 роки та з матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань за 2019 та 2020 роки; з компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди з 13.12.2015 по 29.07.2016 та з 18.12.2017 по 01.03.2018. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Управління Служби безпеки України у Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення у вказаній частині та відмовити в задоволенні позову повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позовні вимоги по цій справі по суті є похідними від виконання Управлінням рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року по справі №420/21515/21, і результати касаційного розгляду вказаної справи №420/21515/21 матимуть вирішальне значення для розгляду цієї справи №420/13347/23, що створює об`єктивну неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №420/21515/21, проте вказані обставини були безпідставно не враховані судом першої інстанції. Апелянт зазначає, що позивач., який був звільнений зі служби, набув право на отримання грошового забезпечення лише після рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 за справою №420/21515/21, яке набрало законної сили 20.04.2023, на той час вже не мав статусу військовослужбовця, тому положення Порядку №44 у даному випадку не підлягають застосуванню. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що військовослужбовець звільнений з військової служби має право на виплату грошової компенсації, з огляду на невірне трактування змісту підпункту 168.5 статті 168 розділу IV Податкового кодексу України.

Позивачем надано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, полковник ОСОБА_1 проходив кадрову військову службу в Службі безпеки України в період з 31.03.1999 року по 02.06.2020 року.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 по справі №420/21515/21 Управління Служби Безпеки України в Одеській області здійснило виплату позивачу в сумі 415 632,79 грн. Однак, відповідачем не було виплачено позивачу грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору, які утримано з вказаних грошових коштів.

Не погодившись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що здійснюючи розрахунки з позивачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 по справі №420/21515/21, відповідач повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення. За висновками суду, доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку з тим, що на час виплати грошового забезпечення останній вже втратив статус військовослужбовця, є необґрунтованими, оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошового забезпечення при звільненні в повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена позивачу одночасно з виплатою йому грошового забезпечення за наявності у позивача статусу військовослужбовця.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 779) затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації суми податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі Порядок № 44).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі Порядок № 44 грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (п. 3).

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (п. 5).

Вказані положення кореспондуються з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України (далі ПК України), де зазначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що військовослужбовець, звільнений з військової служби має право на виплату грошової компенсації за утриманий податок з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення в період проходження ним військової служби.

Несвоєчасна виплата грошової компенсації вартості за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій (не в день звільнення та проведення розрахунку) сталася з вини відповідача, а тому суд вважає, що позивач не може бути позбавлений права на компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб.

Вказана позиція узгоджена з постановою Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі № 812/1048/17, де також зазначено, що механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.

Підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України (пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України).

Ставка військового збору становить 1,5% від об`єкта оподаткування (пп. 1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).

Таким чином, податковий агент зобов`язаний утримати військовий збір із сум доходів у вигляді компенсації в тому податковому періоді, в якому відбувається таке нарахування (виплата).

З наведених приписів законодавства випливає, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів, виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що здійснюючи розрахунки з позивачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 по справі №420/21515/21, відповідач повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення. Та обставина, що станом на день розрахунку позивач вже не був військовослужбовцем, жодним чином не впливає на його право отримати цю компенсацію, оскільки, відповідач здійснював остаточний розрахунок, який він зі своєї вини своєчасно не зробив. Оскільки, позивач мав право на цю компенсацію, він її не втратив і на момент фактичної сплати коштів у травні 2023 року.

Таким чином, доводи апелянта щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку з тим, що на час виплати грошового забезпечення останній вже втратив статус військовослужбовця, є необґрунтованими, оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошового забезпечення при звільненні в повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена позивачу одночасно з виплатою йому грошового забезпечення за наявності у позивача статусу військовослужбовця.

Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 та 25.06.2020 (справи №№812/1048/17 та 825/761/17 відповідно), від 29.07.2020 у справі №814/142/17.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності дій відповідача по утриманню податку на доходи фізичних осіб та наявності підстав для стягнення з відповідача недоотриманої суми грошового забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб.

Надаючи правову оцінку доводам апелянт в частині негоди з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року, якою було відмовлено у зупиненні провадження по справі, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 236 КАС України передбачено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі ; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зазначена норма передбачає обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі неможливості її розгляду до вирішення іншої справи у взаємопов`язаному спорі, що розглядається іншим судом. Неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються та встановлюються іншим судом, впливають на збирання та оцінку доказів у цій справі, тобто мають преюдиційне значення для цієї справи та не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно у цій справі.

Водночас, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що в даному випадку були відсутні підстави для застосування п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, оскільки рішення суду по справі №420/21515/21 набрало законної сили, а також була відсутня об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи №420/21515/21.

Разом з тим, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, на даний час постановою Верховного Суду від 27 вересня 2023 року по справі №420/21515/21 касаційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 420/21515/21 залишено без змін. Вказана постанова суду касаційної інстанції набрала законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І. О. Турецька

Суддя: Л. Є. Зуєва