Справа № 440/9019/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2023 року м. ПолтаваСправа №440/9019/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 02.02.2023 по 27.02.2023 в сумі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (часу перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я);

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 02.02.2023 по 27.02.2023 у розмірі 92857,14 грн, виходячи з розрахунку 100000,00 грн на місяць пропорційно часу його перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та часу переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він проходив військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану, 18.10.2022 отримав вибухову травму та перебував на лікуванні до 27.02.2023. За період з 02.02.2023 по 27.02.2023 відповідач не нарахував та не здійснив виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, внаслідок чого порушив його права на належне грошове забезпечення.

2. Позиція відповідачів.

28.08.2023 до суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 , у якому представник відповідача зауважив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 . Звертав увагу на те, що зарахування військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 не звільняє командира військової частини НОМЕР_2 від обов`язку щодо здійснення належного фінансового забезпечення, у т.ч. видання наказів про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини. А тому просив замінити відповідача у справі на військову частину НОМЕР_2 .

19.10.2023 суд одержав відзив військової частини НОМЕР_2 /а.с. 44-48/, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши про відсутність у військової частини НОМЕР_2 законних підстав для нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди за час його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 02.02.2023 по 27.02.2023 внаслідок ненадання позивачем відповідних підтверджуючих документів у встановленому порядку.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про заміну відповідача задоволено частково; суд залучив до участі у справі в якості другого відповідача військову частину НОМЕР_2 та на цій підставі розпочав розгляд справи спочатку.

24.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, стверджуючи про наявність визначених законом підстав для виплати йому додаткової грошової винагороди за спірний період /а.с. 73-74/.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

ОСОБА_1 25.02.2022 Полтавським ОТЦК та СП призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", що підтверджено копією військового квитка серії НОМЕР_3 /а.с. 8, зі звороту/.

02.06.2022 позивач зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_4 та у період з 08.10.2022 по 20.10.2022 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_4 від 09.02.2023 №822 /а.с. 10/.

18.10.2022 під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини позивач отримав вибухову травму внаслідок мінометного обстрілу з боку збройних сил російської федерації та відразу був направлений на лікування до Госпітального відділення військової частини НОМЕР_5 , що підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_4 від 27.12.2022 №3156 та довідками військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_6 від 15.11.2022 №923 та від 05.01.2023 №19 /а.с. 11-13/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 30.01.2023 №20 старшого солдата ОСОБА_1 , колишнього старшого стрільця відділення кулеметного взводу, який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_7 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_8 (по особовому складу) від 12.10.2022 №269-РС у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 Національної академії Сухопутних військ ім. Гетьмана Петра Сагайдачного, з 30.01.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення /а.с. 22-23/.

У період з 02.02.2023 по 07.03.2023 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджено довідкою від 10.10.2023 вих.№2490 /а.с. 52/.

03.02.2023 позивач звернувся з рапортом про надання дозволу на госпіталізацію у військову частину НОМЕР_6 АДРЕСА_1 з 03.02.2023 та того ж дня був направлений на стаціонарне лікування /а.с. 56-58/.

У період з 06 по 27 лютого 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджено копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого №550 /а.с. 60-61/.

21.02.2023 госпітальною ВЛК хірургічного профілю військової частини НОМЕР_6 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців, що підтверджено копією свідоцтва про хворобу №232 /а.с. 64-66/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07.03.2023 №68 солдата ОСОБА_1 , номера обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку зі звільненням з військової служби відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 07.03.2023 виключено зі списків особового складу військової частини /а.с. 68/.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 02.02.2023 по 27.02.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За приписами частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

У силу частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, (...) виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) /абзац четвертий пункту 1 постанови №168/.

Абзацом п`ятим пункту 1 постанови №168 визначено відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

У абзаці шістнадцятому пункту 2 розділу І Порядку №260 (у редакції згідно з наказом Міністерства оборони від 25.01.2023 №44) визначено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належить додаткова винагорода на період дії воєнного стану.

Крім того, наказом Міністерства оборони від 25.01.2023 №44 Порядок №260 доповнено розділом XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану, пунктами 10, 11 якого передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: (...) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується наявності чи відсутності підстав для виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови №168 за період з 02.02.2023 по 27.02.2023.

Суд враховує, що позивач 18.10.2022 в ході виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Курдюмівка Бахмутського району Донецької області під час мінометного обстрілу збройними силами російської федерації отримав поранення, що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_4 від 27.12.2022 №3156 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) /а.с. 11/. Згадана довідка складена за формою, передбаченою додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Також матеріалами справи підтверджено, що позивач з 02.02.2023 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_2 , 03.02.2023 вибув на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_6 АДРЕСА_1 , з 06.02.2023 по 27.02.2023 перебував на стаціонарному лікуванні /а.с. 54-61/.

Після отримання травми позивач проходив безперервне лікування до 27.02.2023, що підтверджено виписками з медичної картки стаціонарного хворого, направленнями на лікування та свідоцтвом про хворобу від 23.02.2023 №232 /а.с. 12-21, 64-65/.

Під час лікування позивачу встановлено діагноз: "стан після вибухової травми (18.10.2022), закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеню важкості, локального субарахноїдального крововиливу з цефалічним, церебростенічним, астено-вегатативним синдромами. Посттравматичний шийно-грудний радикуліт з полірадикулярним синдромом, затяжний перебіг з тимчасовим порушенням функцій.

За висновком госпітальної ВЛК хірургічного профілю військової частини НОМЕР_6 вищеописані травми, так, пов`язані із захистом Батьківщини; на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано непридатним до військової служби з переоглядом через шість місяців.

Внаслідок отриманих травм позивач 07.03.2023 звільнений з військової служби відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби /а.с. 68/.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що Довідку за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, стосовно позивача складено 27.12.2022, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови №168, за спірний період.

Доводи представника військової частини НОМЕР_2 про те, що позивач за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 не надав через стройову частину вищезгадану довідку, не є підставою для висновку про втрату позивачем права на отримання додаткової винагороди, адже наведені обставини не спростовують презумпцію складення стосовно позивача такої довідки командиром військової частини НОМЕР_4 27.12.2022.

У свою чергу, відсутність комунікації між різними військовими частинами Збройних Сил України, а також ймовірне (можливе) незалучення вищезгаданої довідки до матеріалів особової справи ОСОБА_1 під час їх передачі з військової частини НОМЕР_4 до військової частини НОМЕР_2 не спростовують факт обізнаності командира військової частини НОМЕР_2 з обставинами отримання позивачем бойових травм, оскільки останнім опрацьовано рапорт ОСОБА_1 від 03.02.2023, видано наказ від 03.02.2023 №34 про вибуття позивача на лікування, а також направлення на стаціонарне лікування від 03.02.2023 №85 /а.с. 56-58/.

Водночас такі обставини, з огляду на їх неспростування позивачем, свідчать про відсутність у спірних відносинах саме протиправних дій командира військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Доводи відповідачів про відсутність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за спірний період не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та спростовані вищенаведеним.

Як наслідок, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови №168, за період з 02.02.2023 по 27.02.2023.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У силу статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19 зауважив, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

За вищевикладених обставин, зважаючи на підтвердження належними і допустимими доказами права позивача на отримання спірної додаткової винагороди, суд, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, вважає за необхідне зобов`язати командира військової частини НОМЕР_9 видати наказ про нарахування та виплату солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови №168 за період з 02.02.2023 по 27.02.2023 в сумі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та надіслати (надати) такий наказ до військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену пунктом 1 постанови №168, у розмірі, визначеному у наказі командира військової частини НОМЕР_9 .

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, оскільки цей спір стосувався виплати грошового забезпечення військовослужбовцю.

Відповідачі доказів понесення судових витрат не надали.

Тож, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_9 видати наказ про нарахування та виплату солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 02.02.2023 по 27.02.2023 в сумі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та надіслати (надати) такий наказ до військової частини НОМЕР_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, визначеному у наказі командира військової частини НОМЕР_9 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 ; АДРЕСА_2 ).

Відповідачі:

1) військова частина НОМЕР_9 (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ; АДРЕСА_3 );

2) військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ; с. Старичі, Яворівський район, Львівська область, 81052).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба