Справа № 140/21061/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року ЛуцькСправа № 140/21061/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом відповідача в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач1, ГУ УПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач2, ГУ УПФУ в Житомирській області) про визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо не нарахування, а ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не виплати компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії та індексації пенсії в 2022 та 2023 роках;

зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 30.11.2021 по 30.04.2023 в розмірі 131,5% та провести індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення її пенсії (10846,37) з 01.03.2022 - 1,14 та з 01.03.2023 1,197, а ГУ ПФУ в Житомирській області провести відповідні виплати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до п.3 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням №29 від 14.02.2022 ГУ ПФУ у Волинській області в призначенні пенсії відмовило.

Рішенням від 10.02.2023 у справі 140/8085/22 Волинський окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 14.02.2022 №29 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язав ГУ ПФУ у Волинській області призначити ОСОБА_1 з 30.11.2021 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.

Рішення суду набрало законної сили і виконано, про що відповідач1 повідомив листом від 02.05.2023 №0300-0302-9/21901, у якому зазначив, що питання щодо виплати пенсії розглядається відповідачем2 за місцем проживання позивача. До цього листа відповідач1 додав розпорядження, з якого вбачається, що пенсія ним дійсно призначена.

Однак, як слідує з розпорядження, відповідачем1 під час призначення пенсії позивачу не проведено індексацію. У заяві від 07.06.2023 позивач просила відповідачів повідомити підстави не проведення індексації пенсії у 2022 та 2023 роках. Листом від 06.07.2022 №22715-20689/К-02/8-0300/23 відповідач1 зазначив, що питання щодо виплати пенсії, подальших її перерахунків розглядається ГУ ПФУ в Житомирській області за місцем проживання. Листом від 10.07.2022 відповідач2 повідомив, що права ні на індексацію пенсії, ні на компенсацію в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії позивач не має, водночас зазначив, що заборгованість з виплати пенсії за період з 30.11.2021 по 30.04.2023 позивачу виплачена в квітні 2023 в розмірі 77414,48 грн.

Позивач вважає, що відповідачами допущено порушення її прав щодо не проведення індексації пенсії на час її призначення, а також щодо не нарахування і невиплати компенсації в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії з наступних підстав.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов представник ГУ ПФУ в Житомирській області позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі №140/8085/22 ГУ ПФУ у Волинській області з 30.11.2021 позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020. Виплата належної суми пенсії в розмірі 77414,48 грн за період з 30.11.2021 по 30.04.2023 проведена в квітні 2023 року шляхом зарахування на вкладний рахунок АТ «Ощадбанк». Оскільки для обчислення пенсії ОСОБА_1 враховано показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені внески, за 2019-2021 роки (10846,37 грн.), тому перерахунок пенсії урахуванням коефіцієнтів підвищення не проводився. Виплата коштів на виконання рішення суду має разовий характер, тому компенсація за втрату частини доходів не нараховується.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача1 у позові просив відмовити з огляду на те, що позивачем не надано доказів щодо вини ГУ ПФУ у Волинській області у невчасній виплаті грошових коштів. Індексація визначається для кожного пенсіонера індивідуально, залежно від місяця проведених перерахунків, а також ряду інших підстав. Враховуючи вищевикладене, на думку представника відповідача1, позовні вимоги щодо нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії та проведення індексації пенсії є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі №140/8085/22 зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області призначити ОСОБА_1 з 30.11.2021 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.

Як слідує з рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 19.04.2023 №329, позивачу за рішення суду призначено пенсію з 30.11.2021.

07.06.2023 позивач звернулася до відповідачів із заявою, у якій просила провести індексацію пенсії у 2022 та 2023 роках на коефіцієнти збільшення 1,14 та 1,197, а також виплатити компенсацію в зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії.

Листом від 06.07.2023 №22715-20689/К-02/8-0300/23 відповідач1 повідомив ОСОБА_1 про те, що питання щодо виплати пенсії, подальших її перерахунків розглядається ГУ ПФУ в Житомирській області за місцем проживання.

Листом від 10.07.2023 №24448-23306/К-02/8-0600/23 відповідач2 повідомив позивача про те, що оскільки для обчислення пенсії враховано показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені внески, за 2019-2021 роки, тому перерахунок пенсії з урахуванням коефіцієнтів підвищення не проводився. Виплата коштів на виконання рішення суду має разовий характер, тому компенсація за втрату частини доходів не нараховується.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статей 3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Отже, з наведеного слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, індексації грошових доходів громадян, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

За змістом статті 6 Закону №2050-ІІ, пункту 7 Порядку №159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Із наведеного можна зробити висновок, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі індексації заробітної плати (грошового забезпечення). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.04.2021 у справі №465/322/17, від 04.03.2021 у справі №520/34/17, від 20.04.2022 у справі №461/1390/16-а, від 05.07.2022 у справі №420/7633/20.

Спірним питанням у цій справі є, зокрема, правомірність дій відповідачів щодо відмови у проведенні нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Як встановлено судом, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі №140/8085/22 ГУ ПФУ у Волинській області з 30.11.2021 призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (рішення про призначення пенсії від 19.04.2023 №329).

ГУ ПФУ в Житомирській області в квітні 2023 року перерахувало кошти в сумі 77414,48 грн за період з 30.11.2021 по 30.04.2023 разом з поточною пенсією на рахунок позивача в АТ «Ощадбанк», що слідує з листа відповідача2 від 10.07.2023.

Отже, в даному випадку має місце несвоєчасна виплата сум пенсії органом, що виплачує пенсію за місцем проживання позивача, тобто відповідачем2, а тому ОСОБА_1 має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати. При цьому суд враховує, що повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ у Волинській області, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Житомирській області.

Щодо визначення позивачем конкретного розміру компенсації, тобто в розмірі 131,5%, то суд звертає увагу на те, що приписи частини другої статті 46 Закону №1058-ІV застосовуються з урахуванням норм статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати», згідно якої сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться), а тому захист такого порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії. Розрахунок же суми покладається на відповідача, проте як вбачається з матеріалів справи, позивачем самостійно визначено відсоток індексу інфляції компенсації втрати частини доходів, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №816/1627/18.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання провести індексацію пенсії із застосуванням коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення її пенсії з 01.03.2022 та з 01.03.2023, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з положеннями частини другої статті 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Відповідно до пункту 5 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.

Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

За змістом пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» встановлено, що у 2022 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14.

Також аналогічна норма міститься в пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», якою передбачено відповідне збільшення на коефіцієнт 1,197.

Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що у 2022 та 2023 роках індексації підлягають пенсії, які призначені із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки, тоді як при обчислення пенсії позивача такий показник застосовано за 2019-2021 роки.

Отже, підстави для індексації пенсії позивача відсутні.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач ГУ ПФУ в Житомирській області як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії що відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно проведену виплату пенсії вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій ГУ УПФ в Житомирській області щодо відмови у виплаті позивачу компенсації втрати частини за несвоєчасно проведену виплату пенсії та зобов`язання відповідача2 нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 30.11.2021 по 30.04.2023, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Таким чином, за на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача2 судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 715,73 грн, сплачений відповідно до квитанції.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини за несвоєчасно проведену виплату пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії за період з 30.11.2021 по 30.04.2023.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 715 (сімсот п`ятнадцять) гривень 73 копійки.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Кравчука, 22В, );

Відповідач2: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м.Житомир, вул.Ольжича, 7, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій