Справа № 240/5908/22
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5908/22 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

09 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому він просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.04.2021 №Ф-112049-51 на суму 36908,74 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, до 24.01.2021 позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

25.01.2021 припинено підприємницьку діяльність позивача, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис.

28.04.2021 Головним управлінням ДПС у Житомирській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-112049-51, згідно якої за позивачем рахується борг у сумі 36908,74 грн. зі сплати єдиного внеску.

Вважаючи вимогу про сплату боргу від 28.04.2021 № Ф-112049-51 на суму 66908,74 грн протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у розумінні вимог ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI позивач з 18.02.2013 року був зобов`язаний сплачувати такий єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Невиконання позивачем вказаних вимог призводило до автоматичного щоквартального донарахування єдиного внеску у розмірі мінімального страхового внеску.

Суд зазначив, що від нарахувань за 2017-2021 рік за себе за весь період позивач не звільнений, і відповідно до наявної заборгованості йому була правомірно сформована і надіслана вимога про сплату боргу №Ф-112049-51 від 28.04.2021 на суму 36908,74 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI ( в редакції Закону, станом на момент виникнення спірних правовідносин)

Згідно пункту першого частини першої статті 6 Закону №2464 -VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З 01.01.2017 відповідно до Закону України, зокрема від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", набрали чинності зміни, зокрема, в порядку нарахування, обчислення єдиного внеску.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що платниками єдиного внеску у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску є фізичні особи-підприємці, незалежно від отримання ними доходу (прибутку).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно абзацу першого частини четвертої статті 25 Закону №2464-VІ податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок: особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Отже, при вирішенні спору суд має, зокрема, перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення нею підприємницької діяльності та отримання нею доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач відноситься до категорії осіб, які звільняються від сплати ЄСВ згідно частини 4 статті 4 Закону №2464-VI, а також те, що у період з 18.02.2013 по 24.01.2021 позивач мав статус фізичної особи-підприємця, колегія суддів дійшла висновку, що позивач у вказаний період був платником єдиного соціального внеску, а відтак зобов`язаний сплачувати ЄСВ у порядку та розмірі, визначеному Законом №2464-VI.

Згідно інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 «Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» обліковується недоїмка, яка виникла за рахунок нарахувань:

- 09.02.2018 нарахування єдиного внеску за 2017 рік на суму 8448,00 грн. по терміну сплати 09.02.2018;

- 19.04.2018 нарахування єдиного внеску за січень - березень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 19.04.2018;

- 19.07.2018 нарахування єдиного внеску за квітень - червень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 19.07.2018;

- 19.10.2018 нарахування єдиного внеску за липень - вересень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 19.10.2018;

- 21.01.2019 нарахування єдиного внеску за жовтень - грудень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 21.01.2019;

- 19.04.2019 нарахування єдиного внеску за січень - березень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 19.04.2019;

- 19.07.2019 нарахування єдиного внеску за квітень - червень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 19.07.2019;

- 21.10.2019 нарахування єдиного внеску за липень - вересень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 21.10.2019;

- 20.01.2020 нарахування єдиного внеску за жовтень - грудень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 21.10.2020.

Враховуючи зміни до Закону № 2464, внесені Законами України від 17.03.2020 № 533-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та від 13.05.2020 № 591-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", в частині звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску за березень, квітень та травень 2020 року фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, ФОП ОСОБА_1 централізовано нараховано єдиного внеску:

- 21.04.2020 за січень - лютий 2020 року на суму 2078,12 грн. по терміну сплати 21.04.2020;

- 20.07.2020 за червень 2020 року на суму 1039,06 грн. по терміну сплати 20.07.2020;

- 19.10.2020 за липень-вересень 2020 року на суму 3178,12 грн. по терміну сплати 19.10.2020;

- 09.03.2021 за січень 2021 року на суму 1320,00 грн. нараховано платником самостійно відповідно до поданого звіту за 2021 рік від 29.01.2021 № 1274.

Відповідно до п. 16 розд. II Порядку № 435 відповідальним за правильність та достовірність заповнення звітності по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є страхувальник.

Так, ОСОБА_1 було подано Звіти за період з 2017 - 2021 рр., а саме:

- за 2017 рік Звіт від 28.01.2017 №1156 (граничний термін подання - 09.02.2018);

- за 2018 рік Звіт від 28.01.2021 №1158 (граничний термін подання - 11.02.2019);

- за 2019 рік Звіт від 28.01.2021 № 1162 (граничний термін подання - 10.02.2020);

- за 2020 рік звіт не подано;

- за 2021 рік ліквідаційний Звіт від 29.01.2021 №1162 (граничний термін подання - 09.02.2022), яким самостійно визначено зобов`язання по сплаті єдиного внеску за січень 2021 року в сумі 1320,00 грн.

Отже, станом на 31.12.2021 за позивачем обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску на суму 36908,74 грн, яка не погашена позивачем, що свідчить про правомірність формування спірної вимоги від 28.04.2021 № Ф-112049-51 про сплату боргу (недоїмки).

Крім того, вказана сума недоїмки виникла за період до 24.01.2021, тобто до припинення підприємницької діяльності позивача, у зв`язку із чим доводи позивача про неправомірність оскаржуваної вимоги через втрату статусу фізичної особи-підприємця не мають правового значення та не впливають на правомірність оскаржуваної вимоги.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги про те, що відповідачем не було проведено жодної документальної перевірки, а тому останній не мав підстав для формування та вручення оскаржуваної вимог, то колегія суддів зазначає, що згідно Інструкції № 449, обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, а і на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Законодавством надано право податковому органу нарахувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акту перевірки, і у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платниками єдиного внеску (які не виконали обов`язок щодо самостійного обчислення і сплати цих внесків в порядку і розмірах, визначених законом) - відповідач вправі був обчислювати суми єдиного внеску, не нараховані і не сплачені платником сум єдиного внеску, та зазначати це у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив правильний висновок щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.