Справа № 620/13132/23
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Чернігів Справа № 620/13132/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Ніжинський жиркомбінат» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Ніжинський жиркомбінат» (далі ПрАТ «НЖК», позивач) 30.08.2023 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулось до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України (далі ЦМУ ДПС, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення відповідача форми ''В'' від 26.05.2023 №6 щодо зменшення суми від`ємного значення ПДВ у розмірі 317 613,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що висновок відповідача про здійснення товариством з контрагентами нереальних господарських операцій, внаслідок чого, на думку контролюючого органу, було завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість (далі ПДВ), є необґрунтованим, оскільки на підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій було надано повний пакет документів. При цьому, окремі недоліки первинних документів не можуть свідчити про нереальність господарських операцій між сторонами.

Ухвалою судді від 11.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 09.10.2023 витребувано в позивача додаткові докази по справі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав відзив на позов та пояснив, що в охопленому перевіркою звітному періоді позивач оформляв взаємовідносини з ризиковими контрагентами, відображення яких у бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування: ТОВ «Мостгрей», ТОВ «Мрія», ПП «Артанія-Агро», неіснуючого контрагента з ІПН 6.

Зокрема, щодо ТОВ «Мостгрей» встановлено недостатню кількість ресурсів для здійснення господарської діяльності, з 10.08.2021 вказане товариство не звітує до контролюючих органів за основним місцем обліку (фактично не здійснює фінансово-господарську діяльність). Також щодо нього наявне рішення про відповідність платника податку на додану вартість п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку.

Щодо ТОВ «Мрія» також встановлено недостатність ресурсів для здійснення господарської діяльності та віднесення його до п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Згідно з даними ЄРПН та АІС «Податковий блок» не встановлено послуг по зберіганню зерна та за адресою пункту відвантаження у підприємства були відсутні зерносховища. Також під час перевірки встановлено дефектність ТТН (невідображення дати, номеру ТТН, даних про перевізника, номерів автомобілів та даних водіїв). Таким чином, з наданих до перевірки товарно-транспортних накладних не відображено здійснення господарських операцій. Перевіркою встановлено, що ТОВ «Мрія» з червня 2022 року - на території можливих бойових дій, у зв`язку з чим наявна продукція могла бути вивезена окупаційними військами, складські приміщення та продукція, можуть бути значною мірою пошкоджені внаслідок ворожих обстрілів, або ж продукція взагалі відсутня. Виходячи з вищенаведеного, проведеною документальною виїзною перевіркою не можливо ні спростувати, ні підтвердити інформацію про фактичну наявність активів, залишків товарно-матеріальних цінностей за даними бухгалтерського (податкового) обліку за періоди виникнення від`ємного значення з ПДВ.

Щодо ПП «Артанія-Агро» проведеним аналізом встановлено неможливість вирощувати вказаним підприємством с/г продукції у задекларованих обсягах, у зв`язку із відсутністю земельних ділянок у необхідній кількості. Крім того, у ПП «Артанія-Агро» наявне Рішення про відповідність платника податку на додану вартість п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку (задіяний у формуванні та розповсюдженні ймовірно схемного податкового кредиту).

Також ПрАТ «НЖК» включено в Додаток 1 до декларації з ПДВ за січень 2023 року неіснуючого контрагента ІПН 6 на суму ПДВ 105 152,25 грн. за період - січень 2023 року. Підтверджуючих документів, що свідчать про факт оплати підприємство не надавало.

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі, враховуючи такі обставини.

ПрАТ «НЖК» зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Основним видом господарської діяльності товариства є 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів (а.с. 262-267 т.1).

На підставі направлень від 28.03.2023 №329/ЖЗ, №328/ЖЗ, №327/ЖЗ, №326/ЖЗ, наказу від 22.03.2023 №109/Ж1, відповідно до пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст. 19-1, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, посадовими особами ЦМУ ДПС проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПрАТ «НЖК» щодо законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. по декларації з податку на додану вартість за січень 2023 року (вх. Від 20.02.2023 №) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

Перевірку проведено в період з 28.03.2023 по 17.04.2023 з відома керівника та головного бухгалтера товариства.

За результатами перевірки посадовими особами ЦМУ ДПС складено акт від 21.04.2023 №756/Ж5/31-00-04-01-06/00373942 (а.с. 20-27 т.1), у висновках якого зазначено про порушення позивачем податкового законодавства, а саме:

п. 44.1 ст. 44, п.198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в частині достовірності визначення бюджетного відшкодування з ПДВ на поточний рахунок платника податку, що призвело до відмови у бюджетному відшкодуванні суми ПДВ на рахунок платника у банку за січень 2023 року на суму 3015650,00 грн.;

п. 44.1 ст. 44, п.198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до зменшення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 317613,00 грн.

Сторонам не заперечується, що відповідачем до розрахунку включено податковий кредит, сформований товариством за наслідками господарських операцій з ТОВ «Мостгрей», ТОВ «Мрія», ПП «Артанія-Агро».

Будучи не згодним із вказаними висновками, ПрАТ «НЖК» подало до ЦМУ ДПС заперечення на акт перевірки (а.с. 28-34 т.1).

26.05.2023 відповідачем на підставі висновків акту перевірки винесено ПрАТ «НЖК» податкові повідомлення-рішення:

№6, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 317613,00 грн. (а.с. 35-36 т.1);

№6, відмовлено в наданні бюджетного відшкодування на суму ПДВ 3015650,00 грн. (а.с. 37-38 т.1).

Позивачем вказані податкові повідомлення-рішення оскаржені в адміністративному порядку (а.с. 40-47 т.1).

Рішенням ДПС України від 17.08.2023 скаргу ПрАТ «НЖК» задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення ЦМУ ДПС від 26.05.2023 №6, податкове повідомлення рішення від 26.05.2023 №6 залишено без змін (а.с. 49-52 т.1).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, ПрАТ «НЖК» звернулося до суду з відповідним адміністративним позовом.

Щодо відносин позивача з ТОВ «Мостгрей», судом встановлено таке.

05.03.2021 між позивачем (покупець) та ТОВ «Мостгрей» (постачальник) було укладено договір поставки №1МС, підписаний повноважними представниками сторін, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити макуху соєву з сої, врожаю 2020 року. Кількість товару, ціна і загальна вартість, термін поставки, якість товару обумовлюється сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. Форма оплати безготівковий розрахунок. Датою поставки товару покупцеві вважається день фактичного прийняття товару покупцем за кількістю та якістю, який зазначений у відповідних документах на товар (його частину) - видатковій накладній. Право власності на товар виникає у покупця з дати поставки товару (а.с. 56-58 т.1 т.1).

Згідно із наданими документами протягом періоду, що перевірявся, ТОВ «Мостгрей» на замовлення позивача здійснювало поставку макухи соєвої на склад ПрАТ «НЖК» (вул. Прилуцька, 2, м. Ніжин, Чернігівська область), що підтверджується: специфікаціями, додатковими угодами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними (а.с. 58-62, 64-84, 85-106 т.1).

Позивачем здійснено оплату за отриманий від контрагента товар, про що надано банківські виписки, відповідні платіжні доручення. Операція з придбання товару відображена позивачем у бухгалтерському обліку (а.с. 84-91, 99-124 т.2).

Враховуючи наведене, позивачем за наслідками вказаної господарської операції задекларовано суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 22 773,00 грн.

Відповідно до наданих суду доказів на момент здійснення господарських відносин ТОВ «Мостгрей» було зареєстроване у встановленому порядку як юридична особа, основний вид його діяльності 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів (а.с. 55-59 т.2).

Придбаний у контрагента товар позивачем у подальшому реалізований іншим суб`єктам господарської діяльності відповідно до укладених договорів поставки, на підтвердження чого надано відповідні докази (а.с. 150-250 т.2, 1-60 т.3).

Щодо відносин позивача з ТОВ «Мрія», судом встановлено таке.

03.06.2022 між позивачем (покупець) та ТОВ «Мрія» (постачальник) було укладено договір поставки №208НЖК, підписаний повноважними представниками сторін, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити насіння соняшнику, врожаю 2021 року. Кількість товару, ціна і загальна вартість, термін поставки, якість товару обумовлюється сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. Форма оплати безготівковий розрахунок. Датою поставки товару покупцеві вважається день фактичного прийняття товару покупцем за кількістю та якістю, який зазначений у відповідних документах на товар (його частину) товарно-транспортній накладній, розрахунку вартості товару за показниками якості та видатковій накладній. Право власності на товар виникає у покупця з дати поставки товару (а.с. 133-135 т.2).

Згідно із наданими документами протягом періоду, що перевірявся, ТОВ «Мрія» на замовлення позивача здійснювало поставку насіння соняшнику на склад ПрАТ «НЖК» (вул. Прилуцька, 2, м. Ніжин, Чернігівська область), що підтверджується: специфікаціями, додатковими угодами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними (а.с. 129-146 т.1, 135-136 т.2).

Позивачем здійснено оплату за отриманий від контрагента товар, про що надано банківські виписки, відповідні платіжні доручення. Операція з придбання товару відображена позивачем у бухгалтерському обліку (а.с. 92-95, 125-130 т.2).

Враховуючи наведене, позивачем за наслідками вказаної господарської операції задекларовано суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 61940,00 грн.

Відповідно до наданих суду доказів на момент здійснення господарських відносин ТОВ «Мрія» було зареєстроване у встановленому порядку як юридична особа, основний вид його діяльності 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с. 60-73 т.2). Для здійснення господарської діяльності ТОВ «Мрія» орендувало земельні ділянки на території Печенюгівської сільської ради та має відповідну матеріально-технічну базу (а.с. 107-128 т.1).

Щодо відносин позивача з ПП «Артанія-Агро», судом встановлено таке.

12.10.2022 між позивачем (покупець) та ПП «Артанія-Агро» (постачальник) було укладено договір поставки №47НЖК, підписаний повноважними представниками сторін, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити насіння соняшнику, врожаю 2022 року. Кількість товару, ціна і загальна вартість, термін поставки, якість товару обумовлюється сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. Форма оплати безготівковий розрахунок. Датою поставки товару покупцеві вважається день фактичного прийняття товару покупцем за кількістю та якістю, який зазначений у відповідних документах на товар (його частину) товарно-транспортній накладній, розрахунку вартості товару за показниками якості та видатковій накладній. Право власності на товар виникає у покупця з дати поставки товару (а.с. 137-139 т.2).

Згідно із наданими документами протягом періоду, що перевірявся, ПП «Артанія-Агро» на замовлення позивача здійснювало поставку насіння соняшнику на склад ПрАТ «НЖК» (вул. Прилуцька, 2, м. Ніжин, Чернігівська область), що підтверджується: специфікаціями, видатковою накладною, товарно-транспортними накладними (а.с. 125-259 т.1, 139-146 т.2).

Позивачем здійснено оплату за отриманий від контрагента товар, про що надано банківські виписки, відповідні платіжні доручення. Операція з придбання товару відображена позивачем у бухгалтерському обліку (а.с. 96-98, 131-132 т.2).

Враховуючи наведене, позивачем за наслідками вказаної господарської операції задекларовано суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 114535,00 грн.

Відповідно до наданих суду доказів на момент здійснення господарських відносин ПП «Артанія-Агро» було зареєстроване у встановленому порядку як юридична особа, основний вид його діяльності 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с. 74-75, 76-83 т.2). Для здійснення господарської діяльності ПП «Артанія-Агро» орендувало земельні ділянки та має відповідну матеріально-технічну базу (а.с. 148-255 т.1).

Придбаний у вказаних контрагентів товар використаний позивачем у господарській діяльності (для виготовлення олії, макухи), на підтвердження чого надано виробничі звіти за січень 2021 року, червень 2022 року та жовтень 2022 року (а.с. 147-149 т.2).

Також у акті перевірки та відзиві на позов ЦМУ ДПС зазначало, що ТОВ «НЖК» заявлено до бюджетного відшкодування ПДВ, який виник за наслідками господарських відносин із неіснуючим контрагентом з ІПН 6.

Разом з тим, із наданих представником позивача пояснень встановлено, що у Додатку 1 до Декларації з податку на додану вартість за січень 2023 року була допущена технічна помилка у внутрішньому Довіднику контрагентів щодо внесеного у базу ІПН, а саме - пропущена одна цифра. Так, вищезазначена операція відбувалась з ТОВ «Весттек», ІПН якого 86. За наслідками вказаної господарської операції позивачем задекларовано суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 105152,25 грн.

Також із матеріалів справи судом встановлено, що позивачем задекларовано суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 9736,00 грн., за наслідками господарських відносин із АТ «Укрзалізниця» та у розмірі 3474,02 грн. за наслідками господарських відносин із ІП «СЖС Україна».

Відповідач не враховує вказані суми до податкового кредиту, оскільки вважає, що наявна розбіжність між даними Додатка 1 до Декларації з ПДВ за січень 2023 року та даними Єдиного реєстру податкових накладних, а саме: невідповідність таблиці 2.2 та сум ПДВ, зазначених у рядку 14 Декларації.

Однак такі доводи суд вважає необґрунтованими, оскільки по АТ «Укрзалізниця» вони спростовуються наданою позивачем порівняльною таблицею (а.с. 41-44).

По контрагенту ІП «СЖС Україна» встановлено, що підприємством зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 25.01.2023 №302, яка включена позивачем до податкового кредиту Додатку 1 до Декларації з податку на додану вартість за січень 2023 року (а.с. 261 т.1).

21.02.2023 відбулося повернення коштів в сумі 20844,12 грн., в тому числі ПДВ 3474,02 грн., у зв`язку із чим контрагентом складений Розрахунок коригування кількісних і вартісних показників від 21.02.2023 №150 до податкової накладної від 25.01.2023 №302, який включений ПрАТ «НЖК» до таблиці 2.2. Додатку 1 до Декларації з податку на додану вартість за лютий 2023 року (а.с. 260 т.1), оскільки у разі зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг покупець повинен зменшити податковий кредит у податковій декларації з ПДВ за звітний період шляхом складання розрахунку коригування (а.с. 45 т.2).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд враховує такі обставини.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

В силу вимог положень п.198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку / небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Суд звертає увагу, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції. Однак, наявність податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Так, згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі Наказ №88).

Відповідно до п. 1.3 Наказу №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в регістрах бухгалтерського обліку провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п. 2.1 Наказу №88, чинного в період виникнення господарських правовідносин).

Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Як встановлено абзацом 5 ст. 1 Закону господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондується і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, відсутність окремих документів (ліцензій, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового документального підтвердження сум податкового кредиту, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в ст. 4 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум податкового кредиту, є підставною для одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Обґрунтовуючи підстави зменшення позивачеві розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість ЦМУ ДПС покликається виключно на: порушення податкового законодавства його контрагентами; віднесення їх до ризикових платників податку на додану вартість (п. 8 Критеріїв); відсутністю в них фізичних, технічних та технологічних можливостей для вчинення задекларованих господарських операцій, що на думку контролюючого органу свідчить про неможливість надання ними послуг з постачання товару.

Однак, таку позицію контролюючого органу суд вважає необґрунтованою, враховуючи таке.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку, то у разі підтвердження факту отримання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені виконавцем, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи (постанова Верховного Суду від 20 лютого 2018 року по справі №813/4931/13-а).

Суд також зазначає, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, неподання звітності тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Відтак посилання контролюючого органу на можливі порушення вимог податкового законодавства контрагентом позивача не може бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій за укладеним з ним договором.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року по справі №640/19561/18, від 03.11.2022 у справі №640/22431/19, від 19 червня 2023 року по справі №810/1577/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року по справі №160/3364/19 також підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Контролюючим органом не надано допустимих та достовірних доказів, а судом під час розгляду справи не було встановлено, що відомості, які містяться в первинних документах є неповними, недостовірними, суперечливими або такими ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом, а доводи відповідача про недоліки в заповненні в наявних ТТН по певним господарським операціям, що на думку контролюючого органу свідчить про нереальність господарських операцій, фактично спростовано встановленими судом під час розгляду обставинами справи та доказами, наявними в матеріалах справи.

При цьому, слід зазначити, що факт використання придбаного позивачем товару у господарській діяльності контролюючим органом не ставиться під сумнів та не спростовується а ні в акті перевірки, а ні в касаційній скарзі.

Відповідно до акту перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в інформаційно - аналітичних ресурсах ДПС, відповідно до якої контрагенти позивача не мають трудових та матеріально - технічних ресурсів для проведення відповідних господарських операцій.

Разом з тим, як вже зазначалось вище з огляду на приписи ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень - рішень.

При цьому, на підтвердження вказаної інформації відповідачем не надано будь - яких належних, допустимих та достовірних доказів, як того вимагають приписи процесуального Закону.

Інформація, що міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер та не доводить наявності порушень податкового законодавства позивачем. Доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг (робіт) чи поставки товару позивачу, обумовленого укладеними договорами, надано не було, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку як позивача так і контрагентів та злагодженості дій між ними.

Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 03.10.2019 у справі № 811/3223/14, від 16.04.2020 у справі №810/3443/18, від 30.09.2021 у справі №400/1986/19, від 19.10.2023 у справі №420/18874/22.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем не доведено обставини та не надано докази, які б свідчили про штучний (фіктивний) характер господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання виключно необґрунтованої податкової вигоди.

Отже суд зазначає, що належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження посилань щодо нереальності спірних господарських операцій контролюючим органом надано не було, матеріали справи таких не містять.

Окрім того, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально поставляти на їх адресу товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Тобто, лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності за такими операціями. Однак у справі, що розглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що ПрАТ «НЖК» доведено використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності отриманих від контрагентів товарів/послуг, оскільки вони використані товариством у межах господарської діяльності.

Фінансово-господарські операції між позивачем та контрагентом відображено у податковій звітності позивача за відповідні податкові періоди, суми податку на додану вартість віднесені до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів, що не заперечувалось ЦМУ ДПС.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, суд вважає, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт реального здійснення господарської операції з придбання та використання в господарській діяльності спірного товару, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. За наведених обставин, спірне податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем протиправно, а тому має бути скасованим.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Ніжинський жиркомбінат» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України від 26.05.2023 №6.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України на користь Приватного акціонерного товариства «Ніжинський жиркомбінат» судові витрати на сплату судового збору в сумі 4764 (чотири тисячі сімсот шістдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 листопада 2023 року.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Ніжинський жиркомбінат" (, вул. Прилуцька, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600).

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44082145, вул. Кошиця, буд. 3, м. Київ, 02068).

Суддя С.В. Бородавкіна