Справа № 120/5272/23
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 листопада 2023 р. Справа № 120/5272/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" до Хмельницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа ТОВ "ОДЕМО" до Хмельницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Хмельницьку митницю Державної митної служби України прийняти Сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 №А503254 від 24.10.2022 та відновити преференційний режим вільної торгівлі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з метою відновлення преференційного режиму вільної торгівлі щодо товару "сідельний тягач", що був у використанні, марки DAF, модель XF 480 FT та повернення надмірно сплачених коштів, товариство звернулось до відповідача. Листом №7.26-1/15/13/3803 від 17.11.2022 відповідач повідомив, що у сертифікаті з перевезення товару форми EUR.1 №А503254 від 24.10.2022 не заповнено графу 7, що є порушенням вимог п. 5 ст. 17 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські правила походження.

Усунувши вказані недоліки, позивач повторно звернувся до відповідача, однак відповідач повідомив, що термін дії зазначеного сертифікату закінчився.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача та з метою відновлення преференційного режиму вільної торгівлі та прийняття сертифікату з перевезення товару, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 02.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.05.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема вказав, що відповідно до пункту 5 статті 17 "Сертифікати з перевезення товару EUR.1 або EUR.1-MED, видані пізніше" сертифікати з перевезення товару EUR.1, видані пізніше, повинні мати в графі 7 наступний напис англійською мовою: "ISSUED RETROSPECTIVELY", однак в наданому позивачем сертифікаті №A503254 такий запис відсутній.

Вказав, що до товарів може бути застосовано відновлення режиму вільної торгівлі в рамках Доповнення І Угоди лише за умови подання митниці належним чином оформлених документів про походження.

16.03.2023 для відновлення режиму вільної торгівлі в рамках Доповнення I, підприємством було повторно надано сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 № А 503254 за тим же номером та датою, але з доповненими даними. Доповнено графу 7, в якій зазначено запис англійською мовою «ISSUED RETROSPECTIVELY» та засвідчено печаткою митних органів Німеччини 01.03.2023.

Однак відповідач звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 23 Доповнення І підтвердження про походження є дійсним протягом чотирьох місяців з дати видачі в договірній стороні - експортера, та у зазначений період має бути подане до митних органів країни імпорту. Отже, термін дії Сертифіката з перевезення товару форми EUR.1 №A503254 складає 4 місяці, тобто з 24.10.2022 по 24.02.2023, митні органи Німеччини засвідчили сертифікат 01.03.2023, при цьому, термін дії його закінчився ще 24.02.2023.

Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

У відзиву відповідач також просив суд розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 25.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи.

11.10.2022 між ТОВ "ОДЕМО" та компанією "Victoria PKW/LKW GmbH" укладено контракт купівлі-продажу №11/10/22.

За даним контрактом позивачем придбано сідельний тягач, що був у використанні, марки DAF, модель XF 480 FT, загальною вартістю 37000,00 Євро, який був оформлений в митному відношенні в режимі імпорту по митній декларації UA4000040/2022/036313 від 19.10.2022 без преференційного режиму.

З метою відновлення преференційного режиму вільної торгівлі щодо вказаного товару та повернення надмірно сплачених коштів, товариство звернулось до відповідача з листом №71 від 07.11.2022, до якого додали сертифікат EUR.1 №A503254 від 20.10.2022 та митну декларацію UA4000040/2022/036313 від 19.10.2022.

Листом від 17.11.2022 №7.26-1/15/13/3803 Хмельницька митниця повідомила позивача, що наданий сертифікат EUR.1 №A503212 від 19.07.2022 року не може бути застосований для відновлення режиму вільної торгівлі, оскільки в останньому відсутній напис в графі 7: "ISSUED RETROSPECTIVELY", що є порушенням вимог п. 5 ст. 17 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські правила походження.

Листом №7 від 16.03.2023 позивач повторно звернувся до Хмельницької митниці щодо відновлення режиму вільної торгівлі по зазначеній митній декларації та надало EUR.1 №A503254 від 20.10.2022, із зазначенням в графі 7 сертифіката напису "ISSUED RETROSPECTIVELY".

Листом №7.26-1/15- 01/13/1281 від 27.03.2023 Хмельницька митниця повернула позивачу сертифікат EUR.1 №A503254 від 20.10.2022 у зв`язку із недотриманням позивачем вимог Доповнення І Угоди, оскільки підтвердження про походження є дійсним протягом чотирьох місяців з дати видачі в договірній стороні-експортера.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача та з метою відновлення преференційного режиму вільної торгівлі та прийняття сертифікату з перевезення товару, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За приписами частини 3 статті 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Так, відповідно до частини 1 статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Частиною 1 статті 248 МК України визначено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (ч. 1 ст. 257 МК України).

Згідно з частиною 1 статті 271 Митного кодексу України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 статті 271, статтею 272 Митного кодексу України визначено, що одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Стаття 278 Митного кодексу України передбачає, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно з частинами 4, 5 статті 280 Митного кодексу України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав-членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Частиною 1 статті 281 МК України передбачено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Приписами статті 36 МК України визначено, що країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України.

Статтею 43 МК України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Сертифікат про походження товару це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фіто санітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках експертизи відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

В силу приписів пункту 1 частини 3 статті 44 МК України у разі ввезення товару на митну територію України, сертифікат про походження товару подається обов`язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Законом України "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони" №1678-VII від 16.09.2014 року, ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).

Відповідно до частини 2 статті 26 Угоди для цілей цієї глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди ("Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва").

У відповідності до вимог статті 27 Угоди для цілей цієї глави "мито" включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема, будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

За правилами статті 13 Протоколу 1 до Угоди преференційний режим, передбачений цією Угодою, застосовується лише до товарів, які виконують умови цього Протоколу, транспортованих безпосередньо між Європейським Союзом та Україною. Проте товари у складі однієї партії можуть бути транспортовані через інші території з перевантаженням або тимчасовим зберіганням на цій території (за необхідності) за умови постійного перебування цих товарів під наглядом митних органів у країні транзиту чи зберігання, і якщо з цими товарами не виконуватиметься жодних операцій окрім розвантаження, перевантаження та заходів, необхідних для збереження в належному стані.

Положеннями статті 16 Протоколу 1 до Угоди передбачено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

У відповідності до статті 17 Протоколу 1 до Угоди сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.

Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Дата видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 повинна бути вказана в Комірці 11 цього сертифіката.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

В силу пункту 1 статті 16 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу, відповідно, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Статтею 18 Протоколу 1 передбачено випадки видачі сертифіката з перевезення товарів EUR.1 після експорту товару, якщо: (a) він не був виданий під час експортування через помилки чи ненавмисний недогляд або через особливі обставини; або (b) було доведено перед митними органами, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 був виданий, але не прийнятий під час імпортування з технічних причин.

Сертифікати з перевезення товару EUR.1, видані пізніше, повинні мати наступний напис англійською мовою: "ISSUED RETROSPECTIVELY". Напис, зазначений у пункті 4 цієї статті, має бути вставлений у комірку "Ремарки" сертифіката з перевезення товару EUR.1.

Строк дії сертифіката з перевезення товарів EUR.1 та декларації інвойс складає чотири місяці з дати видачі у країні експорту, які повинні бути надані в межах зазначеного періоду митним органам країни імпорту (стаття 24 Протоколу 1).

З наведеного вбачається, що сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що, у свою чергу, впливає на нарахування відповідних митних платежів під час митного оформлення товарів відповідно до заявленого митного режиму.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

У той же час, обов`язок вжиття належних заходів для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Таким чином, до товарів може бути відновлено режим вільної торгівлі в рамках Угоди про асоціацію між Україною та ЄС за умови подання митниці: сертифіката з перевезення товарів EUR.1 протягом чотирьох місяців з дати видачі його у країні-експорту, але не пізніше 1095 днів від дня виникнення надміру сплаченої суми; декларації інвойс протягом чотирьох місяців з дати видачі її у країні-експорту, але не пізніше двох років ввезення товарів, яких вона стосується від дня виникнення надміру сплаченої суми.

Судом встановлено, що на підставі контракту купівлі-продажу №11/10/22 позивачем придбано сідельний тягач, що був у використанні, марки DAF, модель XF 480 FT, загальною вартістю 37000,00 Євро, який був оформлений в митному відношенні в режимі імпорту по митній декларації UA400040/2022/036313 від 19.10.2022 без преференційного режиму, під час якого сплачено митні платежі в повному обсязі в сумі 429040,71 грн., з яких мито 134075,22 грн. та ПДВ 294965,43 грн., після чого товар випущено у вільний обіг.

З метою відновлення преференційного режиму до вищевказаного товару та повернення надмірно сплачених коштів, позивач звернувся до Хмельницької митниці, при цьому подав сертифікат EUR.1 №А503254 від 20.10.2022 та митну декларацію UA400040/2022/036313 від 19.10.2022.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, під час розгляду заяви позивача щодо відновлення преференційного режиму митними органами встановлено, що у сертифікаті з перевезення товару форми EUR.1 №А503254 від 20.10.2022 не заповнено графу 7, а саме - відсутній напис "ISSUED RETROSPECTIVELY", що є порушенням вимог п. 5 ст. 17 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські правила походження.

Листом №7 від 16.03.2023 позивач повторно звернувся до Хмельницької митниці щодо відновлення режиму вільної торгівлі по зазначеній митній декларації та надало EUR.1 №А503254 від 20.10.2022, із зазначенням в графі 7 сертифіката напису "ISSUED RETROSPECTIVELY".

Листом №7.26-1/15- 01/13/1281 від 27.03.2023 Хмельницька митниця повернула позивачу сертифікат EUR.1 №А503254 від 20.10.2022 у зв`язку із недотриманням позивачем вимог Доповнення І Угоди, оскільки підтвердження про походження є дійсним протягом чотирьох місяців з дати видачі в договірній стороні-експортера.

Суд зауважує, що статтею 24 Протоколу 1 до Угоди передбачено, що підтвердження походження є дійсним протягом чотирьох місяців з дати видачі в країні експорту й у зазначений період має бути подане до митних органів країни імпорту.

Підтвердження походження, що подаються до митних органів країни імпорту пізніше кінцевої дати подання, вказаної в пункті 1 цієї статті, можуть бути прийняті з метою застосування преференційного режиму, якщо вони не були подані до встановленої кінцевої дати через виняткові обставини.

В інших випадках пізнього подання митні органи країни імпорту можуть прийняти підтвердження походження, якщо імпортовані товари були представлені раніше цієї кінцевої дати.

Тобто, для відновлення преференційного режиму сертифікат підтвердження походження або товар мають бути подані/представлені митному органу в межах чотиримісячного строку з дня видачі сертифікату походження.

Як вже зазначено судом, сертифікат EUR.1 №А503254 виданий 20.10.2022 та засвідчений 24.10.2022.

Зі змісту митної декларації UA400040/2022/036313 від 19.10.2022 вбачається, що товар - "сідельний тягач", що був у використанні, марки DAF, модель XF 480 FT, оформлений 19.10.2022, тобто в межах чотиримісячного строку, визначеного положеннями статті 24 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для відмови позивачеві у застосуванні преференції, що, в свою чергу, свідчить про допущення Хмельницькою митницею протиправної бездіяльності щодо неприйняття сертифікату з перевезення товару EUR.1 №А503254 від 20.10.2022.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання Хмельницької митниці відновити режим вільної торгівлі (преференційний режим) до товарів, що пройшли процедуру митного оформлення, суд зазначає наступне.

Приписами статті 257 МК України встановлена відповідна процедура декларування, яка передбачає подання декларантом митних декларацій та внесення в них відповідних відомостей та змін, їх відкликання.

Частиною 1 статті 269 МК України за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана.

Відповідно до частини 4 статті 46 МК України до товарів застосовується (відновлюється) режим найбільшого сприяння, за умови одержання митним органом не пізніше ніж через 1095 днів з дня здійснення митного оформлення цих товарів належним чином оформленого відповідного документа про їх походження.

Застосування преференцій, зокрема відновлення або скасування режиму вільної торгівлі тощо, законодавцем відповідно до частини 1 статті 7 МК України віднесено саме до компетенції органів митної служби.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.07.2022 року у справі №815/2656/17, то суд зазначив з приводу заявлених вимог щодо зобов`язання митний орган відновити режим вільної торгівлі до товару, що пройшов процедуру митного оформлення, що такі правовідносини знаходяться поза межами юрисдикції судів, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Відтак, з огляду на вищевказане, позовні вимоги в частині зобов`язання Хмельницької митниці відновити режим вільної торгівлі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.08.2019 року у справі №0640/4434/18, від 12.09.2019 року у справі №0640/4248/18, від 28.02.2020 року у справі №806/3304/18 та від 07.10.2020 року у справі № 826/25472/15.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що судом встановлено протиправну бездіяльність Хмельницької митниці щодо неприйняття сертифікату з перевезення товару EUR.1 №А503254 від 20.10.2022, з урахуванням положень статті 245 КАС України та з метою відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Хмельницьку митницю повторно розглянути заяву ТОВ "ОДЕМО" про відновлення преференційного режиму вільної торгівлі, з урахуванням висновків суду в мотивувальній частині рішення суду.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Хмельницької митниці Державної митної служби щодо неприйняття сертифікату з перевезення товару EUR.1 №А503234 від 20.10.2022 (засвідченого митними органами Німеччини 24.10.2022), поданого Товариством з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО".

Зобов`язати Хмельницьку митницю Державної митної служби повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" про відновлення преференційного режиму вільної торгівлі на підставі сертифікату з перевезення товару EUR.1 №А503234 від 20.10.2022 (засвідченого митними органами Німеччини 24.10.2022) та прийняти рішення із урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1342,00 грн. (одна тисяча триста сорок дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці Державної митної служби.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ОДЕМО" (вул. Колгоспна, 1Б, с. Демидівка, Жмеринський район, Вінницька область, 23140, );

Відповідач: Хмельницька митниця Державної митної служби (вул. Пілотська, 2, м. Хмельницький, 29010, ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна