Справа № 461/7718/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 461/7718/23 пров. № А/857/18120/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Носа С. П.
за участю секретаря судового засідання Кухтея Р.В. Вовк А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Нігерії ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2023 року у справі № 461/7718/23 за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина Нігерії ОСОБА_1 про продовження строку примусового затримання,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламиокремих категорій термінових адміністративних справ
суддя у І інстанціїКротова О.Б.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

15.09.2023 позивач Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області звернувся до суду із адміністративним позовом до громадянина Нігерії ОСОБА_1 , в якому просить продовжити строк затримання відповідача у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення, на 4 (чотири) місяці.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2023 року у справі № 461/7718/23 позов задоволено частково.

Продовжено строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення, до 05.01.2024.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що в порушення ч. 12 ст. 289 КАС України при поданні позову позивачем не зазначено які саме дії або заходи вчинялися стороною позивача за період з 23.06.2023 року для ідентифікації відповідача та забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення чи реадмісію. З матеріалів справи убачається, що впродовж з 27.04.2023 року по 21.09.2023 року (дата ухвалення судового рішення, яке є предметом оскарження) позивач не вчиняв жодних дій та заходів спрямованих на ідентифікацію та видворення відповідача. Також просить суд урахувати, що рішенням Галицького районного суду від 23.06.23 року у справі №461/4937/23, яким позивачу продовжено строк затримання до 23.09.2023 року міститься сертифікат на виїзд відповідача за межі території України, виданий посольством Федеративної республіки Нігерія, яким встановлена його особа. Як наслідок вказує, що відповідач є ідентифікований посольством Федеративної республіки Нігерія та має необхідний сертифікат для виїзду з території України, натомість позивач допустив протиправну бездіяльність та не забезпечив виконання рішення суду про видворення відповідача. Також вказує на порушення судом п. «f» частини 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Відповідач в особі його представника повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на номер телефону та шляхом надіслання повістки до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, який розташований за адресою: вул. Перемоги, 27, с. Журавичі, Ківерцівський район, Волинська область для вручення громадянину Нігерії ОСОБА_1 про його виклик в судове засідання на 09 листопада 2023 року о 09:30 у залу судових засідань №4 Восьмого апеляційного адміністративного суду (вул.Саксаганська,13, м. Львів), про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

В судовому засіданні представник відповідача Воробей П.О. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Представник позивача Горбань О.В. в судовому засіданні надав пояснення та заперечив проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк затримання відповідача у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства згідно рішення суду спливає 23.09.2023, станом на даний час відповідач не ідентифікований у встановленому законодавством порядку, оскільки відсутня інформація з країни громадянської приналежності іноземця, що дає змогу його ідентифікувати, а також відсутні документи, що дають право перетину державного кордону України.

Також судом ураховано, що позивач не отримав жодної відповіді на направлені ним запити до Надзвичайного і Повноважного Посла Федеративної Республіки Нігерія в Україні та Директора Департаменту консульської служби МЗС України Погорельцева С.О. з приводу сприяння в ідентифікації та документуванні відповідача.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.07.2022 працівниками ГУ ДМС України у Львівській області був виявлений та затриманий громадянин Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України.

Працівниками ГУ ДМС України у Львівській області встановлено, що дана особа перевищила дозволений строк свого перебування на території України - більше 90 днів протягом 180 днів, чим порушив п.2 Порядку продовження строку перебування та проживання або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Вказаний громадянин ухилився від виїзду з України, відмітки про продовження терміну перебування на території України в паспортному документі іноземця відсутні, законне джерело існування та підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.07.2022 у справі №461/3332/22 затримано громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають па території України, строком на шість місяців.

Рішенням суду від 27.12.2022 позов ГУ ДМС України у Львівській області задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення, на 6 (шість) місяців, тобто до 26.06.2023.

Рішенням суду від 23.06.2023 позов ГУ ДМС України у Львівській області задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою вжиття заходів щодо його примусового видворення, на 3 (три) місяці, тобто до 23.09.2023.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною четвертою статті 30 Закону України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені у статті 289 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 289 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судом рішення про затримання відповідача) за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У частині одинадцятій статті 289 КАС України (у редакції Закону України від 24.02.2023 №2952-IX, чинній на час пред`явлення цього позову) встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (частина дванадцята статті 289 КАС України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отож чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом ГУ ДМС України у Львівській області зазначило, що підставою для продовження строку затримання позивача є неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ України №353/271/150 від 23.04.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119 затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (надалі по тексту постанови іменовано Інструкція №353/271/150).

У відповідності до пункту 1 розділу VI «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» вказаної Інструкції, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

На підтвердження обставин щодо забезпечення ідентифікації відповідача, до матеріалів справи долучено листи ГУ ДМС України у Львівській області адресовані:

- Надзвичайному і Повноважному Послу Федеративної Республіки Нігерія в Україні від 19.12.2022 року, копія якого також адресована для направлення Директору Департаменту консульської служби МЗС України Погорельцеву С.О. (з додатком копії паспорту);

- Посольству Федеративної Республіки Нігерія в Україні від 03.01.2023 року, копія якого також адресована для направлення Директору Департаменту консульської служби МЗС України Погорельцеву С.О. (без додавання жодних документів);

- Посольству Федеративної Республіки Нігерія від 16.02.2023 року, 13.03.2023 року, 27.04.2023 (без додавання жодних документів)

у яких позивач просив сприяння в ідентифікації та документуванні громадянина Нігерії ОСОБА_1 , який перебуває у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України.

При цьому, позивачем не надано суду жодної інстанції доказів фактичного надіслання вказаних листів переліченим адресатам.

Окрім того, із змісту вказаних листів убачається, що позивачем всупереч пункту 1 розділу VI «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» Інструкції №353/271/150 до вказаних листів не долучив кольорових фотокарток громадянина Нігерії ОСОБА_1 , заповненої анкети визначеної консульською установою встановленого зразка.

Також зважаючи на обставини, щодо не надходження відповіді від компетентних органів країни походження іноземця, запит щодо ідентифікації такого іноземця повинен бути надісланий до компетентних органів країни походження іноземця через Департамент консульської служби МЗС України і до такого запиту повинні бути приєднані документи за переліком, передбаченим у пункті 1 розділу VI «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» Інструкції №353/271/150. Натомість, позивач не надав суду жодних доказів щодо надіслання такого запиту у вказаному вище порядку.

Стосовно ж періоду з 27.04.2023 року по час ухвалення судом оскаржуваного судового рішення (21.09.2023 року), то на пропозицію суду апеляційної інстанції позивач не привів та не надав жодного доказу вжиття заходів, передбачених Інструкцією №353/271/150 щодо ідентифікації відповідача.

Відтак, з моменту прийняття рішення суду від 23.06.2023 про чергове продовження строку затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до 23.09.2023, відповідач не забезпечив вжиття необхідних заходів, передбачених Інструкцією №353/271/150 щодо ідентифікації відповідача.

Як наслідок, відповідач впродовж 14 місяців позбавлений волі, позаяк перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Водночас, з рішення Галицького районного суду від 23.06.23 року у справі №461/4937/23, (яким позивачу продовжено строк затримання до 23.09.2023 року) убачається, що посольством Федеративної республіки Нігерія у м. Київ видано сертифікат на виїзд громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України, яким у свою чергу встановлено особу названого відповідача.

Отож, відповідач з червня 2023 року є ідентифікований посольством Федеративної республіки Нігерія та має необхідний сертифікат для виїзду з території України.

Сертифікат для виїзду з території України, є документом, що посвідчує особу, підтверджує її громадянство, дає право на в`їзд в Україну, оформляється і видається закордонними дипломатичними установами.

За приведених фактичних обставин, приведена відповідачем підстава для продовження строку затримання відповідача, а зокрема неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства відсутня, позаяк посольством Федеративної республіки Нігерія у м. Київ направлено сертифікат на виїзд громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України, яким у свою чергу встановлено особу названого відповідача.

Натомість впродовж більш ніж три місяці (від дати отримання вказаного сертифікату) відповідач утримується у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні без вжиття позивачем відповідних заходів щодо його повернення до країни громадянської приналежності.

На питання колегії суддів про причини невжиття позивачем з червня 2023 року відповідних заходів щодо повернення ідентифікованого відповідача до країни громадської приналежності на підставі сертифікату виданого посольством Федеративної республіки Нігерія у м. Київ на виїзд громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України, представник позивача повідомив про відсутність коштів для такого видворення. На питання суду апеляційної інстанції про те, які позивачем вжиті заходи для отримання бюджетних призначень для забезпечення видворення відповідача до країни громадянської приналежності, представник позивача повідомив лише про телефонні перемовини між державними установами.

Отож, фактичною причиною звернення позивача до суду з позовом про продовження строку утримання відповідача є відсутність у позивача коштів для забезпечення видворення відповідача за межі території України, що в свою чергу не відповідає виключному переліку підстав, визначених частиною тринадцятою статті 289 КАС України для продовження строку затримання відповідача.

Окрім того колегією суддів з`ясовано, що позивач знаходиться на лікуванні у медичному закладі та потребує відповідного догляду і лікування. Як наслідок, колегія суддів приходить до висновку, що подальше перебування позивача у пункті утримання не відповідає його інтересам та становить загрозу для його життя та здоров`я.

Судом також з`ясовувалися у представника позивача обставини з приводу того, чи не становить відповідач загрози національним інтересам України, на що представник повідомив, що такі відомості відсутні.

Європейський суд з прав людини у справі Амюр проти Франції (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі Дугуз проти Греції (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на вказані обставини, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі та за відсутності зловживань зі сторони компетентних органів щодо виконання своїх повноважень.

Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Суд наголошує, що відповідно до пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Згідно ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені судом обставини справи та враховуючи те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про необґрунтоване затримання іноземця строком на 4 (чотири) місяці.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Нігерії ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 вересня 2023 року у справі № 461/7718/23 скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина Нігерії ОСОБА_1 про продовження строку примусового затримання відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст.272, 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 09 листопада 2023 року