Справа № 750/7578/23
Суддя: Яременко І. В.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№750/7578/23
Провадження №2-а/751/74/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Яременко І.В.,

секретаря Шевченко А.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

24.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до поліцейського батальйону № 1 роти № 1 УПП в Чернігівській області Слиш М.В., в якому просить скасувати постанову серії ЕАС № 7035041 від 22.05.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Позов мотивовано тим, що 22.05.2023 поліцейським Слиш М.В. відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за те, що нібито він о 14 год 53 хв у м. Чернігові по вул. Гетьмана Полуботка, керував транспортним засобом Hyundai Sonata, з д.н.з. НОМЕР_1 , закритим іншим предметом чи забрудненим, що не дає змоги визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, чим порушив п. 2.9в ПДР. Вважає постанову протиправною, винесеною з порушенням вимог чинного законодавства та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що державні номерні знаки на автомобілі, яким він керував, установлені в стандартній номерній рамці, чітко читаються та не закриті іншими предметами, які б не дозволяли розпізнати/ідентифікувати символи встановлених державних номерних знаків або буквенно-числову комбінацію на відстані 20 метрів, як того вимагає п. 2.9в ПДР. Крім того, постанова містить неправдиві дані щодо місця події, а саме вказано вул. Мстиславська, 6, але він рухався по вул. Г.Полуботка в бік площі, де і відбувся розгляд справи, а саме за адресою: вул. Г.Полуботка, 16. Разом з тим, інспектор Слиш М.В. не надав йому жодних доказів порушення ПДР, чим порушив процедуру розгляду справи та вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Поліцейським не було ґрунтовно та всебічно, повно і об`єктивно досліджено всі обставини справи, не дивлячись на його клопотання, не було залучено понятих для встановлення факту або його відсутності щодо ускладнень або перешкод розпізнання/читає мості символів встановлених державних номерних знаків з відстані 20 метрів.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.05.2023 справу передано до Новозаводського районного суду м. Чернігова за підсудністю.

Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.06.2023 позов залишено без руху для виправлення вказаних у ній недоліків.

05.07.2023 позивач надав до суду заяву про усунення недоліків та виправлену позовну заяву (а.с. 25-27).

Ухвалою судді від 10.07.2023 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24.07.2023 від представника відповідача - ДПП на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно якого просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 43-58). Зазначає, що 22.05.2023 о 14 год 53 хв водій ОСОБА_1 у м. Чернігові по вул. Мстиславська, 6, керував транспортним засобом Hyundai Sonata, д.н.з. НОМЕР_1 , у якого державні номерні знаки закриті іншими сторонніми предметами, а саме решіткою, чим порушив п. 2.9в ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Посилання позивача на те, що закритий іншими предметами номерний знак, що дає змогу визначити символи номерного знака з відстані 20м не створює адміністративне правопорушення, не відповідача вимогам ст. 121-3 КУпАП та п. 2.9в ПДР, оскільки така вимога пред`являється саме до забруднених знаків та розцінюється як спосіб захисту з метою уникнути адміністративної відповідальності. Тому позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме керування або експлуатація транспортного засобу з номерним знаком, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими). Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» дозволяє поліцейському використовувати інформацію, отриману, зокрема із відеотехніки з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, в тому числі відеозаписи отримані з відеореєстратора поліцейського, які у розумінні ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами по справі. У п. 7 оскаржуваної постанови зазначено відео з п/в № 471867 та № 473400, що і є технічними засобами за допомогою якого були здійснені відеозаписи. Однак, оскільки 30-денний строк зберігання відеозапису з портативного відео реєстратора пройшов, відеозапис було видалено автоматично. Проте, факт керування транспортним засобом по вул. Мстиславська, 6, яка межує з вул. Г.Полуботка, 16, і згідно Google maps це один і той самий будинок, який знаходиться на перехресті двох вулиць, а отже посилання позивача щодо різних адрес є хибним. Тому, поліцейський роти № 1 БУПП в Чернігівській області ДПП Слиш М.В. під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та винесення постанови серії ЕАС № 7035041 від 22.05.2023 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, а винесена постанова повністю відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

24.07.2023 від представника відповідача ГУНП в Чернігівській області на адресу суду надійшов відзив, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 59-60). Зазначає, що ГУНП в Чернігівській області ніяким чином права позивача не порушувало та жодного відношення до предмету спору не має. УПП в Чернігівській області не є структурним підрозділом ГУНП в Чернігівській області, а є структурним підрозділом ДПП. У цей же час ДПП та ГУНП в Чернігівській області дві окремі юридичні особи, два різних суб`єкти владних повноважень, які незалежні у своїй діяльності один від одного.

На підставі ст.262 КАС України, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши докази по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.05.2023 поліцейським батальйону № 1 роти № 1 УПП в Чернігівській області Слиш М.В. винесено постанову серії ЕАС № 7035041 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 грн, за те, що водій ОСОБА_1 22.05.2023 о 14:53 год у м. Чернігів по вул. Мстиславська, 6, керував транспортним засобом Hyundai Sonata, з д.н.з. НОМЕР_1 , які закриті іншими сторонніми предметами, а саме решіткою, чим порушив п. 2.9в ПДР керування водієм транспортного засобу з номерним знаком, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. До постанови додається відео п/в 471867, 473400 (а.с. 50).

Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.121-3 КУпАП, керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.9в ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:

- не належить цьому засобу;

- не відповідає вимогам стандартів;

- закріплений не в установленому для цього місці;

- закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;

- неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, виріше6ння її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, відповідач був зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяну майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його скоєнні та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а також іншими документами.

Таким чином, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного правопорушення, оскільки по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Разом з тим, наявність у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу зазначеного правопорушення повинна підтверджуватися належними і достатніми доказами у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

На дослідженому судом диску з відеозаписом, наданому відповідачем міститься відео, тривалістю 06 секунд, на якому зафіксований рух транспортних засобів, в тому числі автомобіля Hyundai Sonata. При цьому стан відеозапису не дає можливості візуально розпізнати буквенно-числові комбінації номерних знаків всіх автомобілів, зафіксованих на ньому, як і ту обставину, чи має номерний знак на автомобілі Hyundai Sonata решітку, чи закритий іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію. Процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо позивача відеозапис також не містить.

Будь-яких інших доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові, відповідачем суду не надано.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідачем при розгляді справи відносно ОСОБА_1 було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано без застосування доказів, які б достовірно, достатньо та беззаперечно підтверджували наявність або відсутність вини певної особи, обставини складу правопорушення (показання свідків, відеофіксація тощо), що в силу ст.62 Конституції України, є неприпустимим.

На думку суду, зважаючи, що відповідачем не надано належних доказів в підтвердження обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, то він не довів правомірності своїх дій, а позивачем доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може прийняти рішення про скасування постанови і закриття справи.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відсутні належні докази щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, суд вважає, що вина позивача не доведена, отже постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 необхідно скасувати.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Суд зазначає, що ГУНП в Чернігівській області є окремим суб`єктом владних повноважень, жодного відношення до предмету спору не має, тому є неналежним відповідачем у справі. У зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5-9, 13, 72-77, 79, 90, 94, 241-246, 250, 257, 262, 286 КАС України, ст.ст. 121-3, 245, 251, 268, 278, 280, 287, 288, 293 КУпАП, Правилами дорожнього руху, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову поліцейського батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Слиш Максима Віталійовича серії ЕАС № 7035041 від 22.05.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 06.11.2023.

Суддя І.В. Яременко