Справа № 554/10688/22
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 р.Справа № 554/10688/22

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 04.10.2023 року по справі № 554/10688/22

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського взводу № 1 роти № 4 батальйону УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коробки Ярослава Андрійовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава із позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову серії БАБ № 748648 від 22.09.2022 у справі про адміністративне правопорушення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.; провадження у справі в цій частині закрити; судові витрати в розмірі 4496,20 грн. покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.09.2022 близько 20-20 год. ОСОБА_1 рухався на автомобілі Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 у напрямку м. Полтава з м. Харкова. На посту поліції у смт. Чутове Полтавської області його зупинив поліцейський взводу № 1 роти № 4 батальйону УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коробка Я.А. та попросив надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Після перевірки документів поліцейським відносно ОСОБА_1 було складено постанову за ч. 3 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн. Згідно постанови ОСОБА_1 22.09.2022 о 20-19 год. рухався на автомобілі Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, проте своєчасно його не пройшов, будучи позбавленим права керування Московським районним судом м. Харкова. З постановою в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП позивач не згоден, оскільки до адміністративної відповідальності він раніше не притягувався, постанови Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2011р. не існує. Крім того, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, але у випадку, коли поліцейський повідомив, що позивача позбавлено прав керування транспортним засобом начебто на підставі Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2011р., то це не утворює склад правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а відносилось би до ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Згодом представником позивача Потерайлом А.М. надано заяву про зміну підстав позову, в якій він зазначив про нові обставини, які стали відомі позивачу вже в процесі розгляду справи, а саме щодо наявності постанови Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2011, якою позивача було позбавлено права керування транспортними засобами на 12 місяців з 06.01.2011 по 06.01.2012, та відсутності у суді інформації щодо належного вручення копії вказаної постанови позивачу. Зазначене не дає можливості встановити ані дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП, ані наявність складу правопорушення в діях особи, яку притягають до відповідальності.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 04.10.2023 року по справі № 554/10688/22 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії БАБ № 748648 від 22.09.2022 у справі про адміністративне правопорушення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.; провадження у справі про адміністративне правопорушення в цій частині закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Державної патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 грн. 20 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Відповідач, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач (через представника) подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від відповідача, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій заявник посилається на безпідставність доводів, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За правилами ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник позивача та відповідач повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, про що свідчать довідки про доставку електронних листів в підсистемі «Електронний суд».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови серії БАБ № 748648 від 22.09.2022 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., з урахуванням приписів ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Згідно цієї постанови, ОСОБА_1 22.09.2022 о 20-19 год. на а/д М03 Київ-Харків-Довжанський, 395 км керував автомобілем Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, проте своєчасно його не пройшов, та керував транспортним засобом, не маючи права керування транспортними засобами.

Не погодившись з постановою в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що за умови необізнаності особи про наявність постанови суду про притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнення такої особи за керування транспортними засобами особами, які не мають права керування (ч. 2 ст. 126 КУпАП), є протиправним.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що постановою Московського районного суду м. Харковавід06.01.2011р. ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортним засобом на 1 рік, тобто до 06.01.2012. Посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 було вилучено та передано до Центру № 6341 м. Харкова на зберігання. Враховуючи викладене, а також вимоги п. 1.10, 2.1 (а), 2.4 (а) ПДР, ст. 15,16 Закону України «Про дорожній рух», п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. № 340, п. 2.31 Наказу МВС № 515 від 07.12.2009 р., позивача правомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 3400 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон 3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

На виконання приписів ч. 5 ст. 14 Закону 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху України (далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Статтею 16 Закону 3353-XII визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до приписів пп. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з пп. а п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону 3353-XII.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Як встановлено ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведеного слідує, що відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що ОСОБА_1 22.09.2022 о 20-19 год. на а/д М03 Київ-Харків-Довжанський, 395 км керував автомобілем Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами.

Такого висновку поліцейський дійшов на підставі того, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2011 р. у справі № 3-130/11 накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова суду від 06.01.2011 р. набрала законної сили 25.01.2011 р.

У зв`язку з цим, поліцейський дійшов висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зокрема, на підставі ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Надаючи оцінку таким висновкам працівника поліції, колегія суддів зазначає, що підставою тимчасового вилучення посвідчення водія є наявність підстав вважати, що водієм вчинено правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення за яке може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.

В свою чергу, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Таким чином, після набрання законної сили постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.01.2011 р. у справі № 3-130/11, ОСОБА_1 було саме позбавлено права керування транспортним засобом на 12 місяців з 06.01.2011 по 06.01.2012.

Постанова суду про позбавлення особи права керування транспортними засобами виконується безпосередньо посадовими особами органів Національної поліції.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КпАП, згідно якої керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На виконання положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами частини 10 статті 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено заборону керування транспортними засобами особами, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Враховуючи те, що після зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, поліцейським встановлено факт саме позбавлення водія права керування транспортним засобом на підставі рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку, що в межах цих правовідносин у відповідача були відсутні підстави для винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення саме за порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки керування транспортним засобом особу, яку позбавлено права керування (як це було встановлено поліцейським під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності) утворює склад правопорушення, що визначений ч. 4 ст. 126 КУпАП.

На підставі цього, а також враховуючи приписи ст. 280 КУпАП, колегія суддів дійшла до висновку, в рамках цих правовідносин поліцейським під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності та складення постанови допущено процедурні порушення, які виявилися у неправильному (неповному) з`ясуванні обставин в частині кваліфікації адміністративного правопорушення, яке можливо було допущено позивачем.

У зв`язку із встановленими судом апеляційної інстанції порушеннями відповідачем процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, які є обов`язковими підставами для скасування постанови, винесеної за результатом розгляду такої справи, оцінка іншим доводам сторін у справі не надається.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

На підставі викладеного, за встановлених судом апеляційної інстанції обставин щодо дотримання відповідачем встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваної постанови, що має наслідком її скасування у судовому порядку, з направленням справи про притягнення до адміністративної відповідальності на новий розгляд до компетентного органу.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 04.10.2023 року по справі № 554/10688/22 підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення, про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, судові витрати понесені позивачем в суді першої інстанції (у тому числі у витрати на правничу допомогу) підлягають розподілу у відповідності до ч. ч. 4, 6 ст. 139 КАС України.

Що стосується заявленого представником позивача клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі №815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Додаткової угоди №2 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 52 від 30.09.2022 року (далі Договір) від 01.11.2023 р. ОСОБА_1 та Адвокатське бюро «Антона Потеряйла», в особі керуючого Потерайла Антона Миколайовича, дійшли згоди внести наступні зміни до Договору та вирішили: 1. Доповнити пункт 6.6. розділу 6 Договору «Вартість послуг і порядок розрахунків» підпунктом 6.6.2, який викласти в такій редакції: « 6.6.2. Підготовка відзиву на апеляційну скаргу на рішення Октябрьського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2023 року по справі № 554/10688/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови серії БАБ №748648 від 22.09.2022 про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України фіксована сума - 4 000,00 грн (без ПДВ). Вказаний у цьому пункті гонорар сплачується ОСОБА_1 протягом 60 днів з дня ухвалення постанови Другим апеляційним адміністративним судом.».

Згідно акту наданих послуг до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 52 від 30.09.2022 року, виконавець виконав, а Клієнт прийняв надану професійну правничу (правову) допомогу за Договором про надання правничої (правової) допомоги № 52 від 30 вересня 2022 року, а саме: 1.1. Підготовка відзиву на апеляційну скаргу з додатками на рішення Октябрьського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2023 року по справі № 554/10688/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови серії БАБ №748648 від 22.09.2022 про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України фіксована сума - 4000,00 грн (без ПДВ).

Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, яка полягала у підготовці відзиву на апеляційну скаргу, враховуючи те, що зміст відзиву на апеляційну скаргу фактично дублює зміст позовної заяви та заяви про зміну предмета позову, які подавалися представником позивача до суду першої інстанції, а також враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, та як наслідок, ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 500,00 грн., яка є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, значенням справи для сторони та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, з урахуванням предмету спору.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 04.10.2023 року по справі № 554/10688/22 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову серії БАБ № 748648 від 22.09.2022 року у справі про адміністративне правопорушення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП направити до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції на новий розгляд.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень) 20 коп. та судові витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень) 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 09.11.2023 року