Справа № 640/7211/22
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7211/22 Суддя першої інстанції: Вовк П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Парінова А.Б., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу від 15 лютого 2022 року №326762, винесену в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті В. Латишем.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було дотримано процедуру розгляду справи про порушення законодавства у сфері автомобільних перевезень, позивач є автомобільним перевізником, а водій вантажного автомобіля не мав при собі картки водія або роздруківки даних роботи тахографа, що свідчить про обґрунтованість застосування адміністративно-господарського штрафу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що позивач не отримував відзив на позовну заяву, що позбавило його можливості подати відповідь на відзив та ознайомитися з доданими до нього матеріалами. Зауважує, що хоча товарно-транспортна накладна від 28 грудня 2021 року №2812 підтверджує здійснення комерційного перевезення, однак вона не була зареєстрована ФОП ОСОБА_1 і штрафні санкції за це до позивача відповідачем не застосовувалися, що вказує на те, що особа не надавала послуги з перевезення вантажів як суб`єкт господарювання. Наголошує, що ОСОБА_2 , батько позивача, не перебуває з ним у трудових чи цивільно-правових відносинах, що також свідчить про некомерційне використання транспортного засобу. Крім того, підкреслює, що надані водієм пояснення у протоколі вказують на те, що мало місце внутрішнє, а не міжнародне, перевезення власних речей в особистих цілях, що виключає вимогу необхідності ведення реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв тощо. Окремо зауважує, що у межах спірних правовідносин позивач не вважається автомобільним перевізником, а тому не є суб`єктом відповідного правопорушення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Укртрансбезпека просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що відзив на позов було направлено на адресу позивача рекомендованим листом, який повернувся за закінченням терміну зберігання. Наголошує, що наявність у водія товарно-транспортної накладної та дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, свідчить про те, що перевезення здійснювалися у комерційних цілях, а не у власних, як зазначає апелянт. Підкреслює, що встановлення у ході перевірки відсутності у водія всіх необхідних документів є підставою для накладення на перевізника штрафу, що свідчить про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року продовжено строк розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець та здійснює діяльність згідно КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт.

Позивачу на праві власності належить автомобіль DAF 95XF430, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

29 грудня 2021 року на автомобільній дорозі М-06 «Київ-Одеса» 210 км + 450 м о 10 годині 30 хвилин було здійснено зупинку для проведення перевірки транспортного засобу DAF (напівпричіп NOR-SLEP), реєстраційний номер НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 , який належить позивачу, що здійснював вантажні перевезення за маршрутом м. Чорноморськ - Ірпінь згідно товарно-транспортної накладної від 28 грудня 2021 року №2812.

Указану перевірку було проведено працівниками Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на підставі направлення від 26 грудня 2021 року №012380 та згідно щотижневого графіку проведення рейдових перевірок (а.с. 76-77).

У ході перевірки було виявлено факт порушення вимог п. 3.3 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385 - відсутній документ, що підтверджує правомірність використання транспортного засобу автоперевізником, який вказаний у товарно-транспортній накладній від 28 грудня 2021 року №2812, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону, а саме у водія відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. Висновки перевірки зафіксовані в акті від 29 грудня 2021 року №319638 (а.с. 72-73).

У поясненнях щодо причин порушення водій зазначив, зокрема, що не мав протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, оскільки ним здійснювалися внутрішні перевезення по Україні, де не зобов`язано проходити перевірку.

20 січня 2022 року на адресу позивача відповідачем направлено повідомлення про розгляд 15 лютого 2022 року справи про порушення законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом по акту №319638 (а.с. 78-80).

На підставі викладених в акті перевірки висновків в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві Державної служби України з безпеки на транспорті Вячеславом Латишем за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 15 лютого 2022 року було прийнято постанову №326762 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ОСОБА_1 в сумі 17 000,00 грн за відсутність на момент проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, за що абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачена відповідальність (а.с. 71).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. 10 Конвенції про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, ст. ст. 1, 5, 6, 33, 48, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон), а також ряду підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на документальне підтвердження здійснення позивачем комерційних перевезень та відсутності у водія всіх необхідних для цього документів.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567; тут і надалі у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Приписами пункту 4 Порядку № 1567 визначено, що державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка (п. 12 Порядку №1567).

За правилами п. 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Пунктом 21 Порядку №1567 передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Відповідно до ст. 48 Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Пунктом 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385 (далі - Інструкція №385), передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Згідно ст. 60 зазначеного Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз. 3 п. 1).

Відтак чинним законодавством передбачено обов`язок водія транспортного засобу, обладнаного тахографом, мати при собі, зокрема, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. І за недотримання такого обов`язку до автомобільного перевізника застосовуються штрафні санкції, передбачені абз. 3 п. 1 ст. 60 Закону.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, заперечуючи проти правомірності оскаржуваної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу, позивач наголошує, що перевезення здійснювалися не на комерційній основі, будь-яких трудових чи цивільно-правових відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 немає, статусу перевізника у межах спірних правовідносин позивач не має, а вимоги щодо обліку робочого часу і часу відпочинку водія застосовуються лише до міжнародних перевезень та виключно у рамках господарської діяльності.

Надаючи оцінку відповідним твердженням позивача, викладеним й в апеляційній скарзі, з якими у свою чергу не погодився суд першої інстанції, судова колегія з урахуванням мотивів відзиву на апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Цією статтею Закону визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Отже, на переконання судової колегії, надання водієм ( ОСОБА_2 ) до перевірки, зокрема, товарно-транспортної накладної від 28 грудня 2021 року №2812 свідчить, що перевезення вантажу здійснювалося фізичною особою не за рахунок власних коштів та не для власних потреб, оскільки виключно у цьому випадку законодавець допускає можливість здійснення вантажних перевезень без такого документа. При цьому, за таких обставин у спірних правовідносинах позивач є перевізником у розумінні положень ст. 1 Закону. Відсутність же документально оформлених відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на переконання судової колегії, не змінює у розрізі фактичних обставин цієї справи статусу позивача як перевізника, водій транспортного засобу якого повинен мати при собі визначені ст. 48 Закону документи.

Судовою колегією враховується, що особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку регламентується Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року №340 (далі - Положення №340).

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (п. 1.3).

Пунктом 6.1 Положення №340 передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Згідно п. 6.2 Положення №340 облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Відповідно до п. 6.3 Положення №340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Отже, при здійсненні у тому числі внутрішніх перевезень вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами і лише у випадку, якщо автомобіль таким пристроєм не обладнаний, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія або повинен мати копію графіка змінності водіїв. Указаним нормам кореспондують приписи вже згаданого вище пункту 3.3 Інструкції №385.

Указаним, зокрема, спростовуються посилання апеляційної скарги на те, що відповідні вимоги стосуються лише міжнародних перевезень, адже, як було наголошено вище, приписи Положення №340 поширюються на внутрішні перевезення. Крім того, норма абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону, на яку посилається апелянт в обґрунтування своєї позиції про те, що вимоги щодо наявності протоколу перевірки та адаптації тахографа поширюються лише на міжнародні перевезення, не є застосовною до спірних правовідносин, оскільки, як було неодноразово підкреслено вище, перевізника притягнуто до відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону.

За таких обставин, оскільки на момент проведення перевірки у водія був відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, що підтверджено наявними у матеріалах справи документами, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про правомірність накладення на перевізника адміністративно-господарського штрафу відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивач не отримував відзив на позовну заяву, а відтак був позбавлений можливості скористатися правом подати відповідь на відзив, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки на виконання вимог п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України Укртрансбезпекою до відзиву на позовну заяву було надано фіскальний чек від 19 серпня 2022 року про направлення його на адресу ОСОБА_1 (а.с. 66, прикріплений документ). Таким чином відповідачем було виконано вимоги ч. 3 ст. 162 КАС України щодо необхідності направлення відзиву з доданими до нього документами на адресу позивача, а незабезпечення останнім отримання відповідних документів жодним чином не свідчить про порушення як відповідачем, так і судом першої інстанції норм процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді А.Б. Парінов

Є.В. Чаку