Справа № 640/23954/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа - Дочірнє підприємство "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05 квітня 2021 року №126-15-13-04-13 про опис майна у податкову заставу;

- зобов`язати відповідача виключити з державних реєстрів запис щодо встановлення обтяження згідно з актом опису майна у податкову заставу від 13 квітня 2021 року №1/26-15-13-04-25.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд має дослідити наявність або відсутність у платника податків податкового боргу, який слугував підставою для прийняття відповідачем рішення про опис майна у податкову заставу. Також апелянт зазначив, що на підставі спірного рішення в податковій заставі перебуває майно, яке належить позивачу, а не третій особі, що має наслідком порушення прав позивача внаслідок неможливості розпоряджатися власним майном, в тому числі шляхом його реалізації чи передачі іншим особам.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення про опис майна в податкову заставу було прийнято правомірно, а майно платника податків може бути звільнене з податкової застави, за наявності обставин, визначених у п.93.1 ст.93 ПК України. Разом з тим, на момент розгляду справи в суді першої інстанції були відсутні будь-які докази порушення прав та законних інтересів позивача в межах спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався в порядку спрощеного провадження, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням начальника відділу організації стягнення боргу платників-банкрутів та платників, що перебувають в ліквідаційній процедурі управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у м.Києві Гладких О.В. від 05 квітня 2021 року про опис майна у податкову заставу №1/26-15-13-04-13 відповідно до статті 89 ПК України вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ДП «КИЇВСЬКИЙ ОБЛДОРУПР» (), а у разі, якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу, - також того майна, права власності на яке він набуде у майбутньому (а.с.9).

На підставі вказаного рішення податковим керуючим Дзюбою М.В. 13.04.2021 складено акт опису майна у податкову заставу №1/26-15-13-04-13 платника податків ДП «КИЇВСЬКИЙ ОБЛДОРУПР» (), всього 90 об`єктів майна, затверджений заступником начальника ГУ ДПС у м. Києві Туру О. 13 квітня 2021 року (а.с.10-21).

Вважаючи рішення про опис майна у податкову заставу протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що спірне рішення про опис майна у податкову заставу прийнято відповідачем у відношенні третьої особи Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (), внаслідок чого відсутнє порушення прав та законних інтересів позивача в межах спірних відносин.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим Кодексом України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.89.1 ст.89 ПК України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Пунктом 89.2 ст.89 ПК України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (пункт 89.2 статті 89 Податкового кодексу України).

Спірним рішенням відповідача від 05 квітня 2021 року №1/26-15-13-04-13 вирішено здійснити опис у податкову заставу майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ДП «КИЇВСЬКИЙ ОБЛДОРУПР» () (а.с.9).

Частиною 2 ст.55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, нормативно-правові акти чи індивідуальні акти, прийняті суб`єктом владних повноважень з порушенням закону, підлягають визнанню нечинними чи скасуванню лише у разі порушення прав, свобод чи інтересів фізичної особи і необхідності судового захисту з метою поновлення порушеного права.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст.ст.2, 5 КАС України колегія суддів доходить висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №504/4148/16-а, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу від 05 квітня 2021 року №1/26-15-13-04-13 прийняте стосовно платника податків ДП «КИЇВСЬКИЙ ОБЛДОРУПР», яке є самостійною юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20.08.2004, номер запису 0000440, тобто спірне рішення зачіпає права, свободи та інтереси конкретної особи, яка виступає в рамках даної справи в якості третьої особи.

В той же час, позивач - АТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" - є окремою юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.03.2002, номер запису 0002417, , щодо якого спірне рішення про опис майна у податкову заставу від 05 квітня 2021 року №1/26-15-13-04-13 не застосовується, внаслідок чого, колегія суддів доходить висновку, що таке рішення не зачіпає права, свободи чи інтереси позивача, не породжує для нього жодних обов`язків, що свідчить про відсутність порушеного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

В силу вимог ч.1, 2, 6, 7 ст.48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.

Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями, щодо вирішення питань про заміну первинного позивача належним позивачем у даній справі. Відтак, на вказаній стадії колегія суддів позбавлена процесуальної можливості усунути виявлені недоліки при розгляді справи в суді першої інстанції. Також, колегією суддів враховано, що суд апеляційної інстанції не наділений на вказаній стадії повноваженнями щодо направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо первинного позивача належним та вирішення адміністративного позову шляхом відновлення порушених прав такого позивача.

Щодо тверджень апелянта про порушення його права в результаті перебування належного йому майна в податковій заставі і неможливості оскарження акту опису майна в податкову заставу, колегія суддів зазначає, що наведені вище положення ПК України визначають право контролюючого органу описати в податкову заставу майно, яке не лише перебуває у власності платника податку, що має податковий борг, а й майно, яке перебуває у такого платника податків у господарському віданні або оперативному управлінні.

Рішення про опис майна у податкову заставу від 05 квітня 2021 року №1/26-15-13-04-13 є актом індивідуальної дії, стосується виключно ДП «КИЇВСЬКИЙ ОБЛДОРУПР» та було реалізовано шляхом складання податковим керуючим Дзюбою М.В. відповідного акту опису майна №1/26-15-13-04-23 від 13.04.2021 (а.с.10-21).

В той же час, якщо під час реалізації рішення про опис майна ДП «КИЇВСЬКИЙ ОБЛДОРУПР» в податкову заставу податковим керуючим було порушено положення норм чинного законодавства, шляхом включення до відповідного акту опису майна, яке не перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) відповідного платника податків - ДП «КИЇВСЬКИЙ ОБЛДОРУПР», належний власник може оскаржити такі дії податкового керуючого в судовому порядку, або вимагати його виключити таке майно з акта опису.

З матеріалів справи не вбачається, що позивачем вчинялась відповідні дії з метою виключення належного йому майна з акта опису майна №1/26-15-13-04-23 від 13.04.2021, натомість, оскарження в такому випадку рішення про опис майна у податкову заставу від 05 квітня 2021 року №1/26-15-13-04-13, яке не стосується АТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" не є належним способом захисту прав позивача.

Частиною 2 ст.9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог внаслідок відсутності порушених прав АТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" з боку відповідачів внаслідок прийняття спірного рішення.

Водночас, колегія суддів зважає, що належний позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідними позовними вимогами, якщо він вважає, що оскаржуваним рішенням порушено його права, свободи чи інтереси.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Текст постанови виготовлено 08 листопада 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма