Справа № 620/10264/23
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними відмови та рішення, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у м. Києві ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Вищого господарського суду України від 16.11.2022 № 09.01-027/17 з 19.02.2020 як судді вищого спеціалізованого суду;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання як судді вищого спеціалізованого суду;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в у м. Києві здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Вищого господарського суду України від 16.11.2022 № 09.01-27/17 про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці як судді вищого спеціалізованого суду з урахуванням фактично виплачених сум та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум, починаючи з 19.02.2020;

- звернути до негайного виконання перераховану за один місяць суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Вищого господарського суду України від 16.11.2022 № 09.01-027/17 з 19.02.2020 як судді вищого спеціалізованого суду.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області щодо відмови у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді вищого спеціалізованого суду.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в у м. Києві здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Вищого господарського суду України від 16.11.2022 № 09.01-27/17 про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці як судді вищого спеціалізованого суду з урахуванням фактично виплачених сум та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводи апелянта мотивовані тим, що у оскаржуваних правовідносинах він діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII позивачку було звільнено у відставку з посади судді Вищого господарського суду України.

На момент виходу позивачки у відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

З зазначеного часу позивачка перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

16.11.2022 Вищим господарським судом України позивачці було видано довідку № 09.01- 27/17 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як судді вищого спеціалізованого суду.

18.11.2022 позивачка звернулась до Печерського районного відділу ГУПФ України в м. Києві з заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі зазначеної довідки.

На зазначене звернення отримала відмову з посиланням на рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (без номера і дати) з тих підстав, що у Пенсійного фонду України відсутнє зобов`язання щодо здійснення перерахунку.

Позивачка повторно звернулась з проханням надати обґрунтовану відповідь з приводу відмови у здійснені перерахунку, оскільки, на її думку, такий висновок відповідача не базується на чинному законодавстві України та є протиправним, тоді як обов`язок Пенсійного фонду України здійснити відповідний перерахунок встановлений законодавчо.

Повторна відповідь фактично дублювала первісну, з посиланням на дату прийняття ГУ ПФУ у Чернігівській області відповідного рішення про відмову у здійсненні перерахунку від 25.11.2022.

Не погодившись з такими висновками відповідачів, позивачка звернулась до суду з позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Вищого господарського суду України від 16.11.2022 № 09.01-027/17 з 19.02.2020 з посиланням на рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, є протиправною, а саме рішення підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування ,їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,в межах повноважень та у спосіб,що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 22 Конституції України гарантовано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Згідно з частиною 5 статті 142 Закону № 1402-VIII пенсія або щомісячне довічне тгрошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку(прибутку), отриманого суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді,який працює на відповідній посаді.

Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020 вказав на те, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 № 2-р 2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці і жоден інший закон не регулює дане питання, в тому числі й Закон № 2453-VI.

Таким чином, з 19.02.2020 правовідносини щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді регулюється виключно Законом № 1402-VIII, а застосування різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів суперечить положенням частини першої статті 126 Конституції України.

Верховний Суд також зазначав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статут- суддів та гарантії їх незалежності.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина четверта статті 142 Закону № 1402-VIII).

Згідно із частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб (частина четверта статті 135 Закону № 1402-VIII).

При цьому, в спірних правовідносинах суддівська винагорода для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинна визначатись з врахуванням розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду з огляду на таке.

До набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закону № 1402-VIII систему судів загальної юрисдикції складали: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) вищі спеціалізовані суди; 4) Верховний Суд України (частина друга статті 17 Закону № 245З-VI).

Згідно із частиною другою статті 31 Закону № 2453-VI вищими спеціалізованими судами були: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України.

Разом з цим, для створення більш ефективної моделі системи судоустрою, приведення її у відповідність із конституційними змінами, Верховною Радою України був прийнятий Закон № 1402-VIII, згідно із частиною третьою статті 17 якого, систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.

Причому, принципи його побудови (територіальності, спеціалізації та інстанційності) залишились незмінними.

Отже, як Законом № 2453-VI, так і Законом № 1402-VIII в системі судоустрою передбачені вищі спеціалізовані суди, базисом для утворення яких є принцип спеціалізації, сутність якого полягає в утворенні в системі судоустрою підсистем судових органів, уповноважених вирішувати справи певних категорій.

При цьому в силу вимог частини другої статті 31 Закону № 2453-VI, Вищий господарський суд України був вищим спеціалізованим судом, а відтак, суддівська винагорода для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для перерахунку пенсії позивача повинна визначатись з врахуванням базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, визначеного пунктом 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII.

Після рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. Закон № 1402-VIII встановлює суддівську винагороду для суддів вищих спеціалізованих судів та імперативно закріплює, що суддівська винагорода регулюється лише цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами стаття 135 Закону № 1402-VIII).

Враховуючи наведене, Вищим господарським судом України була видана довідка від 16.11.2022, виходячи з посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, передбаченого Законом № 1402-VIII, оскільки чинне законодавство не передбачає іншого.

Розмір суддівської винагороди у зазначеній довідці було визначено виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, тобто, з суми 2102 гривні, і цей розмір залишався незмінним протягом 2020, 2021, 2022 років, що спростовує висновок ГУ ПФУ у м. Києві про відсутність підстав для перерахунку з 19.02.2020.

У постанові від 04.07.2023 у справі № 640/1064/21 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого позивач, який обіймав посаду судді вищого спеціалізованого суду, звільнився у відставку та має статус судді у відставці має право на відповідні гарантії, встановлені Законом № 1402-VIII для судді вищого спеціалізованого суду, зокрема на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (частина четверта статті 142 Закону) відповідно до базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду з відповідними коефіцієнтами та доплатами (частини третя - п`ята статті 135 Закону № 1402-VIII).

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/125816-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання /складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Право на перерахунок довічного грошового утримання закон пов`язує лише зі зміною складових суддівської винагороди працюючого судді відповідного рівня, що передбачено ч. 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 15.12.2017 в чинній редакції. Така зміна, згідно з запровадженим в залежності від проходження оцінювання, щомісячним довічним грошовим утриманням працюючого судді відбулась з 01.01.2020

Отже, цей юридичний факт є правовою підставою для перерахунку розміру довічного утримання, однак, лише з прийняттям Рішення Конституційного Суду України у справі № 2-р/2020 18.02.2020 визначена можливість відновлення порушеного права позивачки саме з 19.02.2020.

Вищенаведена правова позиція також підтверджена Верховним Судом у зразковій справі № 620/1116/20.

В підпункті 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 № 7-р/2020 вказано, що вимогою верховенства права є дотримання принципу юридичної визначеності, що обумовлює однакове застосування норми права, недопущення можливостей для її довільного трактування.

Юридична визначеність норми права є ключовою умовою забезпечення кожному ефективного судового захисту незалежним судом.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.06.2019 № 6-р/2019 акцентував на тому, що юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци п`ятий, шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 17 Закону № 1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується єдиним статусом суддів. Згідно з частиною другою статті 52 Закону 11-32-VIII судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 передбачено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у тішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8- гд2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне навічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права із інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що рішення Головного управлінняи Пенсійного фонду України у Чернігівській області від 25.11.2022 про відмову у перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці є протиправним та порушує право на отримання щомісячного довічного грошового, обчисленого відповідно до норм Закону України «Про судоустрій та статус суддів», що є підставою для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві здійснити ОСОБА_1 як судді у відставці перерахунок та виплату раніше призначеного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Вищого господарського суду України від 16.11.2022 № 09.01-27/17 як судді вищого спеціалізованого суду з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Зазначена правова позиція щодо застосування для розрахунку саме базового окладу судді вищого спеціалізованого суду з відповідними коефіцієнтами та доплатами (частини третя - п`ята статті 135 Закону № 1402-VIII)» висловлена також у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 640/1064/21.

Натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке обчислювалось при його призначенні відповідно до наявної у судді вислуги років є незмінним. Саме так викладена позиція Великої Палати Верховного Суду з цього питання у п. 33 рішення у зразковій справі від 16.10.2019 № 240/5401/18.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в у м. Києві здійснити перерахунок та виплату позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Вищого господарського суду України від 16.11.2022 № 09.01-27/17 про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум щодо періоду з 19.02.2020 та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають задоволенню частково, про що вірно вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій та були враховані судом першої інстанції при розгляді справи.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними відмови та рішення, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко