Справа № 280/2317/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/2317/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року в адміністративній справі №280/2317/23 (головуючий суддя першої інстанції Мінаєва К.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 11.04.2023 року (згідно зі штампом на поштовому конверті) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 07.02.2022 року №91 про відмову у призначенні їй пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 24.08.1980 року:

1) з 01.09.1986 року по 29.05.1995 року товарознавцем на базі постачання в Тресті громадського харчування Комунарського району в подальшому перейменованому на Акціонерне підприємство громадського харчування «МЕРКУРІЙ»;

2) з 19.03.2002 року по 18.09.2002 року виплати допомоги по безробіттю;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області відмовлено у призначенні такого виду пенсії з огляду на недостатній страховий стаж. При цьому пенсійним органом не було враховано періоди її роботи з 01.09.1986 року по 29.05.1995 року та з 19.03.2002 року по 18.09.2002 року. Вважає дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком такими, що порушують її конституційне право на соціальний захист та належне пенсійне забезпечення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року позовну заяву задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.02.2022 року №91 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Акціонерному підприємстві громадського харчування «МЕРКУРІЙ» з 01.09.1986 року по 29.05.1995 року та період перебування в центрі зайнятості з 19.03.2002 року по 18.09.2002 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.08.1980 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.02.2022 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції безпідставно не враховано та не взято до уваги доводи відповідача, а також вимоги чинного законодавства України, що регулюють спірні відносини, що у свою чергу призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та прийняття судового рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянтом розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності та встановлено відсутність підстав для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача, у зв`язку з недоліками заповнення трудової книжки, а саме за період роботи з 01.09.1986 року по 29.05.1995 року відсутнє повне найменування підприємства, а за період з 19.03.2002 року по 18.09.2002 року в даті наказу міститься виправлення. Оскаржуване рішення від 07.02.2022 року №2587/03-16, яким відмовлено позивачу в призначенні їй пенсії за віком, апелянт вважає правомірним.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

01.02.2022 року позивачем подано заяву про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

07.02.2022 року відповідачем прийнято рішення №91 про відмову у призначенні пенсії позивачу. Відповідно до вказаного рішення страховий стаж особи становить 21 рік 4 місяці 1 день; необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років. За результатами розгляду доданих до заяви про призначення пенсії документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.09.1986 року по 29.05.1995 року оскільки в записі про прийняття відсутні назва підприємства, що суперечить пункту 2.14 частини 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства; з 19.03.2002 року по 18.09.2002 року - оскільки в даті наказу про початок виплати допомоги по безробіттю міститься виправлення. Відтак, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу (а.с.16).

Не погодившись з рішенням пенсійного органу про відмову у зарахуванні період роботи до страхового стажу та відмови у призначенні пенсії за віком, позивач оскаржила його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, а оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року (далі по тексту - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 8 Закону 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка (ст.62 Закону №1788-XII).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Пунктом 1.8 розділу І Порядку №22-1 визначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З урахуванням наведених вище норм законодавства, апеляційний суд вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачається, що стосовно спірних періодів роботи наявні наступні записи:

01.09.1986 - прийнята на базу постачання товарознавцем (наказ №77-к від 01.09.1986);

29.05.1995 - звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною до 14 років (наказ №19-к від 03.06.1995) (а.с.11).

Вказані записи завірені печаткою підприємства, в якій чітко вбачається назва підприємства «Акціонерне підприємство громадського харчування «МЕРКУРІЙ», записи є чіткими та зрозумілими, із зазначенням дат, посади та підстави звільнення.

19.03.2002 - розпочата виплата допомоги по безробіттю згідно з положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок безробіття (розп.№73 від 19.03.2002);

18.09.2002 - припинена виплата допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (наказ №3699 від 06.11.2002) (а.с.11-11-зворіт).

Вказаний запис засвідчений підписом спеціаліста та печаткою підприємства у належний спосіб, а тому такий запис є прийнятним для апеляційного суду.

За приписами пункту 2.4 Інструкції Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Водночас, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Разом з тим, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів та ведення трудової книжки.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Щодо посилань скаржника на те, що на момент призначення пенсії позивач уточнюючих довідок щодо підтвердження спірних періодів роботи до органів Пенсійного фонду України не надавала, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядком №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (пункт 4.7 розділу VI, пункт 3.2 розділу ІІІ).

Тобто, право вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб мають органи, які призначають пенсії. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Скаржником доказів на підтвердження звернення до підприємства, в якому працював позивач, або архівних установ для отримання відомостей щодо спірних періодів роботи позивача не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову в призначенні пенсії за віком від 07.02.2022 року № 91 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, як правильно зазначив суд першої інстанції.

Також, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту, є обґрунтованим, таким, що відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.09.1986 року по 29.05.1995 року та період перебування на обліку в центрі зайнятості з 19.03.2002 року по 18.09.2002 року та повторно розглянути заяву позивача від 01.02.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.

З огляду на викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року в адміністративній справі №280/2317/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року в адміністративній справі №280/2317/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко