Справа № 580/5770/23
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року справа № 580/5770/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток під час затримання розрахунку при звільненні в сумі 4 349,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 14.04.2023 був звільнений із посади головного державного інспектора відділу адміністрування ПДВ управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Черкаській області відповідно до наказу № 105-о від 12.04.2023. На час звільнення відповідач мав заборгованість по виплаті лікарняного за 2023 рік у розмірі 1 377,23 грн та 3 098,76 грн (1377,23 + 3097,76 = 4 474,99). Остаточний розрахунок по заробітній платі був здійснений 27.04.2023, що є підставою для нарахування та виплати середнього заробітку, відповідно до статтей 116, 117 КЗпП України, за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 11.07.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 08.08.2023 подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що станом на день звільнення позивача 14.04.2023 здійснено повний розрахунок по заробітній платі. Нарахована заробітна плата складає 29 061 грн 19 коп, з них виплачено станом на 14 квітня: заробітна плата за відпрацьовані 10 робочих днів; лікарняний лист № 7587956-1 від 14.03.2023 з 14.03.2023 по 23.03.2023 перші 5 днів (виплата з 14.03.2023 по 18.03.2023) за рахунок установи; компенсація за невикористані дні відпустки (щорічна основна за період роботи з 22.12.2021 по 21.12.2022 тривалістю 6 календарних днів, щорічна основна за період роботи з 22.12.2022 по 14.04.2023 тривалістю 9 календарних днів, щорічна додаткова відпустка, як державному службовцю за період з 10.12.2022 по 09.12.2023 тривалістю 15 календарних днів). Сума виплати склала 18 704 грн 65 коп.

Разом з тим, після надходження фінансування матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 19.03.2023 по 31.03.2023 були виплачені лікарняні листи за рахунок Пенсійного фонду України на загальну суму 4 475 грн 99 коп.

Таким чином, вказує відповідач, виплата лікарняних листів позивачу та іншим працівникам за рахунок ПФУ проведена через систему 27.04.2023 та згідно з платіжними інструкціями від 26.04.2023 № 1018 оплачено в сумі 23 299 грн 54 коп та від 26.04.2023 № 1024 в сумі 39 429 грн 86 коп.

Тому, виплата лікарняних після дати звільнення працівника не порушує вимог ст. 116 КЗпП, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1105 виплатити нараховані лікарняні установа зобов`язана в найближчий після нарахування день для виплати заробітної плати.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Суд встановив, що відповідно до наказу Головного управління ДПС у Черкаській області від 12.04.2023 № 105-о припинено державну службу та звільнено 14.04.2023 ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу адміністрування ПДВ управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Черкаській області за угодою сторін згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83, ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу».

Станом на день звільнення позивача 14.04.2023 здійснено розрахунок по заробітній платі у сумі 18 704,65 грн.

У відзиві відповідач навів розрахунок по заробітній платі, а саме: нарахована заробітна плата складає 29 061 грн 19 коп, з них виплачено станом на 14.04.2023:

- заробітна плата за відпрацьовані 10 робочих днів;

- лікарняний лист №7587956-1 від 14.03.2023 з 14.03.2023 по 23.03.2023 перші 5 днів (виплата з 14.03.2023 по 18.03.2023) за рахунок установи;

- компенсація за невикористані відпустки (щорічна основна за період роботи з 22.12.2021 по 21.12.2022 тривалістю 6 календарних днів, щорічна основна за період роботи з 22.12.2022 по 14.04.2023 тривалістю 9 календарних днів, щорічна додаткова відпустка, як державному службовцю за період з 10.12.2022 по 09.12.2023 тривалістю 15 календарних днів).

Сума виплати складає 18 704 грн 65 коп.

Після надходження фінансування матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 19.03.2023 по 31.03.2023 були виплачені лікарняні листи за рахунок Пенсійного фонду України на загальну суму 4 475 грн 99 коп, а саме:

- номер ЛН 7587956-1 від 14.03.2023 з 14.03.2023 по 23.03.2023 (виплата з 19.03.2023 по 23.03.2023) в розмірі 2 138 грн 55 коп та номер ЛН 7799394-1 від 24.03.2023 з 24.03.2023 по 27.03.2023 в розмірі 1 710 грн 84 коп. Отримана допомога по тимчасовій непрацездатності від ПФУ від 06.04.2023, що підтверджується випискою з рахунку за 06.04.2023, яка міститься в матеріалах справи.

- номер ЛН 7894602-1 від 28.03.2023 з 28.03.2023 по 31.03.2023 після 5-ти днів в розмірі 1 710 грн. 84 коп. Отримана допомога по тимчасовій непрацездатності від ПФУ від 24.04.2023, підтверджене випискою з рахунку за 24.04.2023, яка міститься в матеріалах справи.

Виплата лікарняних листів позивачу та іншим працівникам за рахунок ПФУ проведена через систему 27.04.2023. Так, згідно з платіжними інструкціями № 1018 від 26.04.2023 оплачено в сумі 23 299 грн 54 коп та № 1024 від 26.04.2023 в сумі 39 429 грн 86 коп.

Доказів на противагу зазначеному позивач до суду не надав.

Із наданої позивачем виписки з особового рахунку з 01.03.2023 по 30.04.2023 вбачається, що відповідач зарахував у день звільнення 14.04.2023 позивачу заробітну плату в сумі 18 704,65 грн, а також 27.04.2023 позивачу зараховано лікарняні в сумах 1 377,23 грн та 3 098,76 грн.

Вважаючи, що остаточний розрахунок при звільненні проведений з позивачем із затримкою, що є підставою для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, останній за захистом своїх прав звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті, суд врахував таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз зазначених законодавчих норм свідчить, що умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 "Про захист заробітної плати", ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Положеннями статті 12 вказаної Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Позивач зазначає, що його звільнено 14.04.2023, однак грошові кошти в порядку проведення повного розрахунку надійшли позивачу того ж дня, а в подальшому додатково 27.04.2023. Таким чином, остаточний розрахунок, на думку позивача, відбувся 27.04.2023, тобто із затримкою у 10 робочих днів.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на таке.

Як встановив суд, наказом Головного управління ДПС у Черкаській області від 12.04.2023 № 105-о припинено державну службу та звільнено 14.04.2023 ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора відділу адміністрування ПДВ управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Черкаській області за угодою сторін.

Відповідно до виписки з особового рахунку з 01.03.2023 по 30.04.2023 відповідач зарахував у день звільнення 14.04.2023 позивачу заробітну плату в сумі 18 704,65 грн, а 27.04.2023 зараховано лікарняні в сумах 1 377,23 грн та 3 098,76 грн.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV) допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу), у разі настання одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасова непрацездатність на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Частина друга зазначеної статті встановлює, що допомога по тимчасовій непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 1105-XIV право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону № 1105-XIV страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначається та здійснюється за основним місцем роботи (діяльності).

Рішення про призначення страхової виплати приймається страхувальником або уповноваженими ним особами. Страхувальник або уповноважені ним особи здійснюють контроль за правильністю нарахування і своєчасністю здійснення страхових виплат, приймають рішення про відмову в призначенні або припинення страхових виплат (повністю або частково), розглядають підставу і правильність видачі документів, які є підставою для надання страхових виплат (ч. 3 ст. 22 Закону № 1105-XIV).

Як встановив суд, кошти за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності були виплачені позивачу 14.04.2021.

Виплата лікарняних листів позивачу та іншим працівникам за рахунок ПФУ проведена через систему 27.04.2023 та згідно з платіжними інструкціями від 26.04.2023 № 1018 оплачено в сумі 23 299 грн 54 коп та від 26.04.2023 № 1024 в сумі 39 429 грн 86 коп.

Із виписки з особового рахунку з 01.03.2023 по 30.04.2023 вбачається, що 27.04.2023 позивачу зараховано лікарняні в сумах 1 377,23 грн та 3 098,76 грн.

Механізми видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстру листків непрацездатності визначає Порядком видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.06.2021 № 1234 (далі - Порядок № 1234).

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Порядку № 1234 дані медичних висновків про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок), що внесені до Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, надходять з електронної системи охорони здоров`я.

Листок непрацездатності формується в Реєстрі на підставі інформації про медичний висновок (медичні висновки) у разі ідентифікації пацієнта як застрахованої особи в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є листок непрацездатності, який сформований в Електронному реєстрі листків непрацездатності.

Листок непрацездатності може мати в Реєстрі такі статуси: закритий; готовий до сплати (виданий); помилково сформований; недійсний; оплачений (п. 2 розділу ІІ Порядку № 1234).

Дати відкриття та закриття листка непрацездатності відповідають датам початку строку дії та закінчення строку дії медичного висновку, на підставі якого сформований цей листок непрацездатності. Листок непрацездатності вважається виданим через сім днів після дати закриття листка непрацездатності та набуває статусу «готовий до сплати (виданий)»(п. 3 розділу II Порядку № 1234).

Таким чином, електронний листок непрацездатності може бути оплачений після того, як він набуває статусу «готовий до сплати».

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1105-XIV документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності розглядаються не пізніше десяти робочих днів з дня їх надходження, а для призначення допомоги по вагітності та пологах - не пізніше трьох робочих днів з дня їх надходження.

Допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виплачується, зокрема, застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), інших підставах, передбачених законом, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати (ч. 2 ст. 24 Закону № 1105-XIV).

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1105-XIV фінансування страхувальників для надання страхових виплат за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою непрацездатності застрахованим особам здійснюється територіальними органами уповноваженого органу управління в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України.

Підставою для фінансування страхувальників територіальними органами уповноваженого органу управління є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми страхових виплат за їх видами.

Територіальні органи уповноваженого органу управління здійснюють фінансування страхувальників протягом трьох робочих днів після надходження заяви-розрахунку, в тому числі в електронній формі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на день звільнення ОСОБА_1 14.04.2023 з останнім здійснено повний розрахунок по заробітній платі, а саме сума виплати складає 18 704 грн 65 коп. Після надходження фінансування матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 19.03.2023 по 31.03.2023 були виплачені лікарняні листи за рахунок Пенсійного фонду України на загальну суму 4 475 грн 99 коп.

Отже, виплата лікарняних після дати звільнення працівника не порушує вимог ст. 116 КЗпП, позаяк пунктом першим частини другої статті 24 Закону № 1105-XIV визначено, що виплатити нараховані лікарняні установа зобов`язана в найближчий після нарахування день для виплати заробітної плати. Про що вірно зазначив відповідач у відзиві.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправних дій щодо затримки розрахунку при звільненні позивача, а тому підстав для стягнення середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача з відповідача немає.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

На виконання цих вимог відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність оспорюваної позивачем поведінки.

Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ