Справа № 520/26706/23
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 листопада 2023 року № 520/26706/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в зарахуванні періоду проходження військової служби з 05.08.1980 р. по 02.12.1989 р. до стажу для розрахунку пенсії за віком;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу період військової служби з 05.08.1980 р. по 02.12.1989 р. для розрахунку пенсії за віком та здійснити перерахунок пенсії з 25.02.2023 року.

-стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області витрати зі сплати судового збору.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Відповідача з заявою про призначення пенсії за віком № 44 від 08.02.2023 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

25.02.2023 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про надання інформації, щодо розрахунку призначеної пенсії.

Відповідач надав відповідь від 27.03.2023 року в якій зазначив, що період військової служби Позивача не зарахований до стажу.

В зв`язку з цим Позивач звернувся додатково 30.03.2023 року до Відповідача із заявою №131 про перерахунок пенсії в зв`язку з додатково поданими документами і додав повторно свій військовий квиток для перерахунку пенсії.

Відповідач проігнорував дану заяву зазначивши , що заява є помилковою.

В зв`язку з цим 30.03.2023 року Позивач змушений був вкотре звертатися до Відповідача із заявою про надання інформації, щоб дізнатися, чому не зараховується період військової служби згідно поданих документів Відповідачу.

ГУ ПФУ надано відповідь від 10.04.2023 року, в якій відмовив в зарахуванні періоду військової служби з 05.08.1980 р. по 02.12.1989 р. в зв`язку з тим, що документи, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, які враховуються при призначенні пенсії, зараховуються у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

З зазначеними діями Відповідача Позивач не погоджується., вважає їх необґрунтованими та незаконними, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 досяг пенсійного віку (60 років) та звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії № 44 додавши Відповідачу разом із заявою документи, зокрема:

-трудову книжку серії НОМЕР_2 ;

-військовий квиток серії НОМЕР_3 виданий Московським райвійськкоматом міста Харкова 19.02.1990 року;

-архівні довідки №2/П-28845 від 23.08.2022 р., № З/П-28845 від 24.08.2022 року.

Суд вказує, що статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із запису № 1 трудової книжки серії НОМЕР_4 та згідно з військовим квитком серії НОМЕР_3 Позивач, у період з 05.08.1980 р. по 02.12.1989 р. служив в рядах Радянської Армії.

Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» № 1058 передбачено, що періоди, трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом п. "в" ч.З ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» N° 1788 до стажу роботи зараховується військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

При цьому, статтею 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Аналізуючи наведені вище норми, суд робить висновок, що Відповідач неправомірно не зараховує період військової служби з 05.08.1980 р. по 07.12.1989 р. згідно наданого військового квитка та трудової книжки .

В своїй відповіді ГУ ПФУ в Харківській області зазначає, що документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31.12.1991 року, враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений», в зв`язку з прийняттям Верховною Радою 1 грудня 2022 року Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Даний аргумент Відповідача в даній справі, на думку суду, є безпідставним та нікчемним, так як:

-відповідач ігнорує факт надання Позивачем військового квитка, який виданий в 1990 році Московським райвійськкоматом міста Харкова колишнього СРСР:

-підтвердити період військової служби в рядах Радянської армії та військовий квиток, який виданий «компетентним органом держави, в якій документ був складений» країною, якої більше не існує - неможливо;

-згідно чинного законодавства України не існує вимоги підтвердження стажу лише з мотивів того що цей період набутий за часів існування колишнього СРСР.

Суд вказує, що Верховною Радою України 1 грудня 2022 року прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року»

Закон передбачає:

- зупинення дії у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь:

Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22 січня 1993 року;

Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28 березня 1997 року. - вихід з Конвенції 1993 року та Протоколу 1997 року.

Частина перша статті 13 Конвенції 1993 року передбачає: документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якогось спеціального посвідчення.

Відповідно до частини другої статті 84 Конвенції 1993 року, кожна Договірна Сторона може вийти з цієї Конвенції, направивши письмове повідомлення про це депозитарію за 12 місяців до закінчення поточного п`ятирічного терміну її дії.

Поточний п`ятирічний період закінчується 18 травня 2024 року.

Після виходу з Конвенції 1993 року правова допомога буде здійснюватися на підставі інших двосторонніх та багатосторонніх міжнародних договорів.

Отже, враховуючи наведенні вище положення про вихід із Конвенції 1993 року, наявність наданих Позивачем довідок №2/П-28845 від 23.08.2022 р., № З/ П-28845 від 24.08.2022 року про проходження військової служби в лавах Радянської армії, не встановлюють факт недійсності для України наданого Відповідачу військового квитка серії НОМЕР_3 , що також підтверджує факт проходження військової служби.

Окрім цього, відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Пенсійний орган ігнорує норми таких міжнародних договорів як:

-Угода Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України,

-Міждержавна Угода між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 міждержавної Угоди між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації. Згідно зі ст. 12 Угоди вона набуває чинності з моменту її підписання сторонами (з 14.01.1993).

Частиною другою статті 4 Угоди Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави суду для висновку про те, що відмова Відповідача зараховувати до загального стажу період проходження військової служби в лавах радянської армії є протиправною та не обґрунтованою.

Суд вважає за необхідним зазначити, що згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі №П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18- рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11- рп/2012).

Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами статті 19 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі.

Статтею 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в зарахуванні періоду проходження військової служби з 05.08.1980 р. по 02.12.1989 р. до стажу ОСОБА_1 для розрахунку пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період військової служби з 05.08.1980 р. по 02.12.1989 р. для розрахунку пенсії за віком та здійснити перерахунок пенсії з 25.02.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн.60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.