Справа № 990/270/23
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 листопада 2023 року

м. Київ

справа №990/270/23

адміністративне провадження № П/990/270/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

судді-доповідача Смоковича М. І.,

суддів: Кашпур О. В., Мартинюк Н. М., Мельник-Томенко Ж. М., Радишевської О. Р.,

перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Президента України про визнання протиправним і скасування Указу (в частині) та

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року представник ОСОБА_1 (далі також - Позивачка-1), ОСОБА_2 (далі також - Позивачка-2), ОСОБА_3 (далі також - Позивачка-3) - адвокат Лазаренко Ельвіра Олександрівна звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України, у якому просить: визнати протиправним і нечинним Указ Президента України від 19 жовтня 2022 року № 727/2022 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі - Указ № 727/2022) в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (позиція 49 у додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року), ОСОБА_2 (позиція 169 у додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року), ОСОБА_3 (позиція 170 у додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року).

Заразом представник позивачів - адвокат Лазаренко Е. О. просила суд поновити строк звернення з цим позовом та залучити до участі у справі Службу безпеки України і Раду національної безпеки і оборони України (далі - РНБО) як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Верховний Суд ухвалою від 23 жовтня 2023 року визнав неповажними причини, які зазначила представник позивачок, щоб поновити шестимісячний строк для звернення до суду з цим позовом, та на підставі частин першої, другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) залишив зазначену позовну заяву без руху, а представнику позивачок - адвокату Лазаренко Е. О. встановив десятиденний строк з дня вручення копії тієї ухвали для подання заяви з іншими підставами для поновлення строку.

Пригадаєм, що лейтмотивом для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, який закладений у тексті позовної заяви, було те, що спірний Указ № 727/2022 не був належним чином доведений до відома ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які з 2011 року проживають у Сполученому Королівстві Великої Британії і Північної Ірландії (далі - Сполучене Королівство Великої Британії), не знають української мови та українського законодавства й тим паче не читають українських друкованих видань, надто офіційних, таких як газети «Офіційний вісник України» та «Урядовий кур`єр», у яких публікувався Указ № 727/2022.

У цьому зв`язку представник позивачок підкреслила, що позивачки як іноземки перебувають у дуже вразливому становищі, тому що існуючий в Україні механізм/порядок застосування санкцій, визначений Законом України від 14 серпня 2014 року № 1644-VII «Про санкції» (далі - Закон № 1644-VII) не передбачає участі чи повідомлення «підсанкційних» осіб у засіданні РНБО, а значить іноземці [позивачки] - позаяк не цікавляться політичними подіями в Україні і не знають українського законодавства - майже не мали шансів дізнатися про застосовані до них санкції у короткий строк.

Позивачки почали шукати інформацію про застосовані щодо них санкції одразу, як тільки отримали лист міжнародної компанії Pricewaterhouse Coopers LLP (за текстом позову, це міжнародна компанія, що пропонує професійні послуги у сфері менеджмент-консалтингу та аудиту і входить до «великої четвірки» аудиторських компаній світу), а саме 17 квітня 2023 року. Пошуковий сервіс Google допоміг їм дізнатися про існування Указу № 727/2022, після чого вони - у межах шести місяців від 17 квітня 2023 року - звернулися з цим позовом до суду. Представник позивачок, з покликанням на частину першу статті 122 КАС України, переконувала, що позивачки звернулися у межах шестимісячного строку з дати, коли дізналися про порушення своїх прав і саме з цієї дати треба починати відлік цього строку.

Мотиви, з яких суд визнав повідомлені причини неповажними й залишив позовну заяву без руху, написані в ухвалі від 23 жовтня 2023 року. З уваги на ці мотиви суду представник позивачок - адвокат Лазаренко Е. О. 2 листопада 2023 року подала до Верховного Суду заяву, у якій наголосила на тому, що строк звернення до адміністративного суду для позивачок треба відлічувати не з дня оприлюднення спірного Указу № 727/2022 (22 жовтня 2022 року), а з дня, коли вони фактично дізналися про його існування (17 квітня 2023 року), тому строк звернення до адміністративного суду з цим позовом має бути поновлений.

У цьому зв`язку представник позивачок - адвокат Лазаренко Е. О. у заяві від 2 листопада 2023 року апелює до постанов Верховного Суду (головно у справах зі спорів, які стосуються соціального захисту громадян, та (одна справа) щодо проходження публічної служби), у яких слова «повинен був дізнатися», вжиті у статті 122 КАС України, суд касаційної інстанції розтлумачив як «неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені».

Відтак представник позивачок - адвокат Лазаренко Е. О. продовжила, що позивачки не вчиняли ніяких дій, що створюють загрозу національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України. За текстом заяви від 2 листопада 2023 року, позивачки не могли знати про порушення своїх прав і їм дотепер невідомі обставини ухвалення щодо них рішення РНБО про застосування економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).

З покликанням на окремі положення статті 1 Закону № 1644-VII представник позивачок зауважила також, що суб`єктами звернення до адміністративного суду в такій категорії справ, як ця, здебільшого є іноземці або особи, яку не мають правового зв`язку з Україною. На її думку, такі особи, як-от позивачки, через те, що не знають української мови, українського законодавства, порядку та джерел оприлюднення нормативних актів, у більшості випадків дізнаються про існування рішень про запровадження до них санкцій випадково.

З погляду представника позивачок, цілком закономірно, що ці особи [іноземці], об`єктивно не можуть відстежувати застосування до них санкцій у 195 державах світу, особливо коли переконані, що не мають для цього підстав. Додала також, що немає єдиного світового реєстру запроваджених санкцій, де можливо було б перевіряти таку інформацію.

З уваги на наведені обставини і міркування представник позивачок підсумувала, що дуже низька була ймовірність того, що позивачки вчасно дізнаються про ухвалене щодо них рішення про застосування санкцій. Тому вважає, що правильно і доцільно починати відлік строку звернення до адміністративного суду не з моменту оприлюднення акта про застосування санкцій, а саме з моменту, коли позивачки дізналися про порушене право, що узгоджується з частиною другою статті 122 КАС України.

Крім написаного представник позивачок у заяві від 2 листопада 2023 року зупинилася також на питання якості, доступності і передбачуваності Закону № 1644-VII у контексті своєчасного звернення до адміністративного суду, у зв`язку з чим висловила думку, що в умовах, коли іноземець майже не має шансів дізнатися про прийняте щодо нього рішення про застосування санкцій внаслідок відсутності законодавчої процедури його сповіщення про таке рішення, то саме іноземець опиняється у дискримінаційному становищі у порівнянні із громадянами України.

На думку представника позивачок, неякісний закон не може слугувати виправданням застосування формалістичного підходу до визначення моменту, з якого обчислюється строк звернення до суду; переконує, що обчислення строку звернення до суду з моменту оприлюднення акта у всіх без виключення випадках свідчитиме про надмірний формалізм та неврахування обставин конкретної справи.

Обставинами конкретно цієї справи, за текстом заяви від 2 листопада 2023 року, якщо стисло, є те, що: позивачки є уродженками російської федерації, які з 2011 року проживають у Сполученому Королівстві Великої Британії. Вони знають про російсько-українську війну, однак не вважають, що будь-які їхні дії можуть створювати загрозу національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України; позивачки ніколи не проживали в Україні і не здійснювали в цій державі підприємницької діяльності, тому у них не виникало необхідності стежити за чинним законодавством України; з того моменту, як позивачки отримали листа компанії Pricewaterhouse Coopers LLP від 17 квітня 2023 року, вони почали з`ясовувати причин застосування до них санкцій, зокрема за допомогою своїх юристів і представників зверталися до компетентних державних органів України з вимогою повідомити підстави для включення їх до санкційного списку.

Зважаючи на викладені обставини і мотиви, через які позивачки пропустили шестимісячний строк звернення до суду, та їхню активну поведінку після того, як вони дізналися про порушення своїх прав, а також період часу, протягом якого вони звернулися до суду, представник позивачок просить відкрити провадження в цій справі.

Колегія суддів розглянула доводи, які висловила представник позивачок - адвокат Лазаренко Е. О. у заяві від 2 листопада 2023 року, та зазначає таке.

Позиція, якої дотримується автор цієї заяви, переконуючи у тому, як має обчислюватися строк звернення до адміністративного суду з саме цим позовом, по суті є продовженням того, про що написано з цього приводу у позовній заяві.

Колегія суддів не може погодитися з таким підходом до визначення строку звернення до адміністративного суду, адже те, про що мовить автор заяви, означає, що законодавство України має діяти по-різному щодо громадян України та/або осіб, які проживають/перебувають в Україні на законних підставах, та щодо іноземців, які проживають за межами України, але вимагають захисту своїх прав в Україні за законами цієї держави.

У цьому зв`язку варто зауважити, що відповідно до частини третьої статті 3 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною першою статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У контексті цього позову, принаймні з мотивації, якої послідовно дотримується представник позивачок - адвокат Лазаренко Е. О., йдеться не стільки про те, коли позивачки фактично дізналися про існування Указу № 727/2022, а про те, чому так сталося, що протягом шести місяців від дати оприлюднення цього Указу вони не знали про цей акт Президента України, але мали б (адже з написаного у позовній заяві можна зрозуміти, що дізнатися про Указ № 727/2022 - якщо є таке бажання - не було труднощів і пошуковик Google в цьому швидко допоміг (без необхідності читати офіційні друковані видання, такі як «Офіційний вісник України» та «Урядовий кур`єр», яких у Сполученому Королівстві Великої Британії, зі слів представника позивачки, немає), відповідно не оскаржили його адміністративного суду, якщо вважають, що їхні права порушені.

Колегія суддів у контексті цього позову не може вдаватися до оцінювання становища всіх іноземців у ситуації, коли до них застосовані санкції відповідно до Закону № 1644-VII й про те, яким чином вони дізнаються про порушення своїх прав. Тому аргументи представника позивачок в цій частині колегія суддів розглядатиме лише через призму конкретної ситуації, яка стосується позивачок.

Вразливість їхнього становища, як можна зрозуміти позицію їхнього представника, у тому, що їм належним чином не довели до відома Указ № 727/2022, адже цей Указ, так само як і інше законодавство України, оприлюднюється в офіційних виданнях, яких немає у Сполученому Королівстві Великої Британії, та й загалом позивачки не знають української мови, не стежать за подіями в Україні і не вважали, що вони чи їхня діяльність могла спричинити застосування до них санкцій в Україні, тому й не цікавилися цим.

У доповнення того, про що суд уже написав в ухвалі від 23 жовтня 2023 року з приводу цих аргументів, колегія суддів нагадує, що оприлюднення указів Президента України державною мовою в офіційних друкованих виданнях вважається належним способом доведення їх до відома. Незнання цього не звільняє від юридичних наслідків, які спричиняє Указ, зокрема і при зверненні до суду з пропуском визначеного для цього строку.

Знову таки, вимагати від держави особливого, тобто не передбаченого законодавством України, сповіщення позивачок, які проживають у Сполученому Королівстві Великої Британії, про те, що стосовно них на засіданні РНБО буде розглядатися питання про застосування санкцій чи про те, що ці санкції уже застосовані, немає законних підстав. Немає таких підстав і для того, щоб починати відлік шестимісячного строку на оскарження Указу Президента України від дати, коли «підсанкційна» особа фактично дізналася про цей Указ. Тут може йтися тільки про поважність причин пропуску строку, який встановлений у частині другій статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження цього Указу, а не про інші правила/підходи щодо його обчислення для іноземців, які, з погляду представника позивачок, перебувають у більш вразливому (гіршому) становищі (у контексті застосування санкцій), ніж громадяни України.

Власне про «вразливість» становища (чи правового статусу) позивачок з уваги на державу їхнього громадянства/підданства та проживання, про яку їх представник мовить як про чи не визначальну причину, чому позивачки пропустили строк звернення з цим позовом майже на пів року, колегія суддів звертає увагу на такі обставини.

Представник позивачок зазначила, що позивачки дізналися про Указ № 727/2022 з листа компанії Pricewaterhouse Coopers LLP від 17 квітня 2023 року. За текстом позовної заяви, це міжнародна компанія, яка пропонує професійні послуги у сфері менеджмент-консалтингу та аудиту, входить до «великої четвірки» аудиторських компаній. Ця компанія, як написано у позовній заяві, надавала ОСОБА_1 послуги консультування у сфері оподаткування. Нагадаємо, що цим листом компанія Pricewaterhouse Coopers LLP повідомила про припинення договірних відносин із Позивачкою-1 через те, що українські органи влади застосували санкції.

Користування послугами компанії Pricewaterhouse Coopers LLP, яка позиціонується як одна з найкращих у світі у сфері менеджмент-консалтингу та аудиту, може пояснюватися сферою діяльності, якою займається, зосібна, ОСОБА_1 . З цього приводу у позовній заяві її автор написала, з-поміж іншого, про те, що Позивачка-1 бере участь у низці успішних комерційних проєктів у країнах Європи (у сфері відновлювальної енергії, будівництва, архітектури, венчурного капіталу); компанії Позивачки-1 інвестують у нерухомість у багатьох країнах (Німеччина, Італія, Іспанія, Франція), а Позивачка-1, крім того, є засновницею зареєстрованої у Сполученому Королівстві Великої Британії компанії Skymist Holdings Limited, яка, своєю чергою, є акціонером з часткою 100 % заснованої у Лондоні компанії Artisan Farm Limited (яка займається фермерством та виробництвом продуктів харчування). Позивачка-1 є також кінцевою бенефіціарною власницею компаній Sheridan Intertrade Corporation та Beale Recourses Limited. Остання зосереджена на управлінні приватними активами у Сполученому Королівстві Великої Британії та країнах Європи.

У позові написано також про те, що у минулому ОСОБА_1 мала частку у компанії Inteco, яка була заснована і зареєстрована в російській федерації. Ця компанія була виробником пластмас, та згодом почала діяльність також у будівельному секторі. Під керівництвом Позивачки-1, як зазначає її представник, компанія Inteco стала однією з провідних на території російської федерації.

Представник позивачок у позовній заяві зупинилася також на діяльності Позивачки-2 і Позивачки-3. Та позаяк мотиви поновлення строку звернення з цим спільним позовом пов`язані саме з Позивачкою-1, якій надійшов лист компанії Pricewaterhouse Coopers LLP від 17 квітня 2023 року, тому так детально розглядається саме цей випадок.

З уваги на наведене колегія суддів гадає, що становищу позивачок як іноземців, одна з яких має бізнес у різних сегментах економіки і низку комерційних проєктів у багатьох країнах світу і якій надавала професійний супровід у сфері менеджменту, аудиту і оподаткування одна з кращих компаній світу з представництвами у більш ніж 150 країнах, зокрема і в Україні, не може бути властива «вразливість», як на тому наголошує представник позивачок, якщо йдеться про можливість дізнатися про застосування санкцій, зокрема відповідно до Указу № 727/2022.

Спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), відповідно до Закону № 1644-VII, застосовуються з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

За змістом пункту 4 рішення РНБО від 19 жовтня 2022 року, яке введене в дію Указом № 727/2022, Міністерство закордонних справ України має поінформувати компетентні органи Європейського Союзу, Сполучених Штатів Америки та інших держав про застосування санкцій і порушити перед ними питання про запровадження аналогічних обмежувальних заходів.

Варто повторити те, що написано в ухвалі від 23 жовтня 2023 року, а саме що державні органи України мають забезпечити виконання санкцій, які Президент України ввів в дію Указом № 727/2022, на території України. Запровадження аналогічних обмежувальних заходів на території іншої держави, приміром, Сполученого Королівства Великої Британії, не охоплюється компетенцією Президента України, і є суверенним правом іншої держави це вирішувати.

Відмова компанії Pricewaterhouse Coopers LLP від подальшої співпраці з Позивачкою-1, оформлена листом від 17 квітня 2023 року, пов`язана із санкціями, які застосували українські органи влади, але спричинена ця відмова, як можна зрозуміти зі змісту цього листа, правилами внутрішньої політики компаній названої мережі.

Колегія суддів повторює, що незгода позивачок з позицією (діями, рішеннями) установ та/або організацій, які функціонують в іншій державі, не стосуються державних органів України, які не можуть мати на них владного впливу. Та якщо права та інтереси позивачок якимось чином і порушують чи негативно на них позначаються дії/рішення установ/організацій недержавного сектору держави їхнього проживання і громадянства/підданства (тобто іноземних стосовно України структур), зокрема й ті, які основані на етичних кодексах, то вони [позивачки] можуть вирішувати свої з ними конфлікти чи непорозуміння відповідно до тих норми/правил, які діють в тій країні, в якій вони проживають/перебувають.

З обсягу обставин, які повідомила представник позивачок, достеменно не відомо, чи повідомляла компанія Pricewaterhouse Coopers LLP про існування санкцій та їх наслідки раніше, адже лист від 17 квітня 2023 року, яким Позивачку-1 сповістили про розірвання співпраці («Termination of engagement»), надійшов всього за п`ять днів до завершення шестимісячного строку для оскарження Указу № 727/2022 за правилами адміністративного судочинства України. Саме з того часу позивачки й почали «активно» діяти для того, щоб оскаржити цей Указ.

Та з уваги як на міркування, які написані в ухвалі від 23 жовтня 2023 року, так і в цій ухвалі, колегія суддів вважає, що позивачки мали знати про порушення свого права Указом № 727/2022 - якщо вважали, що порушення є - від дати його оприлюднення і протягом шести місяців від цієї дати могли його оскаржити. Ініціатива компанії Pricewaterhouse Coopers LLP щодо припинення співпраці, яка датована 17 квітня 2023 року, не впливає на дату, з якої має починатися відлік строку на оскарження Указу № 727/2022 і не може свідчити, що позивачки не могли дізнатися про цей Указ раніше, ніж отримали згадуваного листа від 17 квітня 2023 року.

Тільки тому, що політика приватної компанії, з якою Позивачка-1 співпрацювала у сфері менеджмент-консалтингу і оподаткування, не дозволяє подальшої співпраці з «підсанкційними» особами, навіть якщо санкції застосовані за законодавством України, не може давати підстави для зміни існуючого правового порядку в Україні під потреби чи інтереси позивачок як іноземців, які вважають свій правовий статус більш «вразливим» відносно громадян України.

Згідно з частиною першою, другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які зазначила представник позивачок - адвокат Лазаренко Е. О. у заяві від 2 листопада 2023 року, теж не є поважні, відповідно підстав для поновлення цього строку немає і позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 22, 122, 123, 169, 248, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Лазаренко Ельвіри Олександрівни до Президента України про визнання протиправним і скасування Указу (в частині) - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили і може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду у порядку і строки, визначені статтями 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді О. В. Кашпур

Н. М. Мартинюк

Ж. М. Мельник-Томенко

О. Р. Радишевська