Справа № 309/5044/21
Суддя: Савицький С. А.
Дата ухвалення: 2023-08-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 309/5044/21
Провадження № 2-а/309/61/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Савицького С.А.

з участю секретаря судового засідання Мацунич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Хуст справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог: інспектор СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Пічкор Івана Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, третя особа без самостійних вимог: інспектор СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Пічкор Івана Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №097932 від 14.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень та справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 14.04.2021 року інспектор СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Пічкор І.І. виніс постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії БАБ №097932 за порушення ч.1 ст.126 КУпАП. Даною постановою його безпідставно притягнуто до відповідальності, оскільки обставини вказані у постанові не відповідають дійсності. Про існування даної постанови позивачу стало відомо 17.12.2021 року внаслідок відправлення йому головним державним виконавцем Хустського відділу ДВС постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.11.2021 року. Позивач вважає, що працівником поліції не були дотримані положення законодавства України щодо оформлення постанови про адміністративне правопорушення, не пред`явлено належних доказів, які б свідчили про вчинення ним правопорушення. Зазначає, що поліцейським в постанові зазначено, що позивач керував транспортним засобом, хоча насправді його автомобіль стояв. Посилаючись на вищевикладене просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 29 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України у строк який суд визначив в 15 днів з дня отримання даної ухвали.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представником відповідача подано відзив на позов, в якому ГУНП в Закарпатській області просить суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування посилається на те, що оскаржувана постанова складена відповідно до норм КУпАП без жодних порушень законодавства. Також до відзиву на позов долучено клопотання відповідача про залишення позову без розгляду згідно ч.4 ст. 123 КАС України, з посиланням на те, що даний позов подано після закінчення строку, установленого законом, звернення до суду.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи у справах, визначених, зокрема, статтею 286 КАС України, за правилами якої здійснюється розгляд даної справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина четверта статті 229 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку, цей строк за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу.

Частиною 1 ст. 168 КАС України передбачено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції.

Судом встановлено, що постановою серії БАБ №097932 від 14.04.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно з оскаржуваною постановою ОСОБА_1 14.04.2021 року о 10 годині 35 хвилин керував транспортним засобом марки «Фольцваген Кадді», д.н.з. НОМЕР_1 , в якого не горіла фара та був відсутній страховий поліс.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак відповідачем не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що позивач порушив вимоги ПДР України.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В оскаржуваній постанові серії БАБ №097932 від 14.04.2021 року в графі «до постанови додаються» відсутні відомості про докази, які додаються на обґрунтування винесеної постанови. Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови пояснення свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем правил дорожнього руху, зокрема, що позивач не надав на вимогу працівника поліції страхового полісу. Не додано таких доказів і до відзиву на позов, який містить лише посилання на певні норми та твердження про те, що оскаржувана постанова складена відповідно до норм КУпАП без жодних порушень законодавства.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові (постанова Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, № рішення 73700340).

Також суд зазначає, що частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Як видно з наведеної диспозиції частини першої статті 126 КУпАП, цієї статтею не передбачено відповідальності за не увімкнене світло фар, а лише за ненадання (непред`явлення) особою, яка керує транспортним засобом, зокрема, полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на це оскаржувана постанова від 14 квітня 2021 року у частині викладу фактичних обставин справи не відповідає повною мірою складу адміністративного правопорушення, що передбачений частиною першою статті 126 КУпАП.

Стосовно наявності/відсутності поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у позивача судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно п. 2.1.ґ ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, законодавець чітко розділив умови пред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс.

Обов`язок водія показати страховий поліс, виникає тільки у випадках передбачених законодавством, і ці випадки відрізняються від тих, які виникають при обов`язку пред`явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Ці випадки, про які йдеться в Законі «Про дорожній рух» описані в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав , а саме в п. 21.2 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" лише у випадку складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Таким чином, Законом України визначений чіткий перелік випадків, коли інспектор поліції має право вимагати, а водій зобов`язаний надати страховий поліс. У будь-яких інших випадках, вимога працівника міліції пред`явити для перевірки страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів незаконна.

Таким чином ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійсно передбачає обов`язок щодо перевірки та контролю обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак ст. 21 того ж закону чітко передбачає випадки, коли така перевірка здійснюється.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2017 року, справа N К/800/13938/17.

Позивач стверджує, що працівником поліції не ставилася вимога на пред`явлення саме полюсу (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, (працівником поліції було витребувано тільки посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, які позивачем були надані на вимогу поліцейського), а тому дії працівника поліції є безпідставними, що тягне за собою незаконність оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки поліцейським не доведено той факт, що ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольцваген Кадді», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи страхового полісу.

Отже постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №097932 від 14.04.2021 року на ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП є неправомірною та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 241-246, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №097932 від 14.04.2021 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором СРПП Хустського ГУНП в Закарпатській області Пічкор І.І., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.