Справа № 420/18722/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/18722/22

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 24.05.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 24.02.2022 року по 19.06.2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, за період з 24.02.2022 року по 19.06.2022 року, з урахуванням виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що у період з 24.02.2022 року по 19.06.2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в зоні ведення бойових дій, проте на виконання вимог Постанови №168 від 28.02.2022 року позивачу не було виплачено додаткову винагороду у сумі 100000 грн.

Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову зазначивши про відсутність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач Військова частина НОМЕР_1 подав на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивач був відряджений до діючого угрупування військ (сил), був включений до сил і засобів, де виконував певні завдання в інтересах та розпорядженням саме цього угрупування. Відповідачу військовій частині НОМЕР_1 невідомо де, який період і які завдання виконував позивач у відряджених військових частинах, або діючих угрупувань. Дана ж інформація впливає на розмір додаткової винагороди. Без наявності оригіналу довідки про безпосередню участь у бойових діях, що видана на ім`я військовослужбовця, неможливо видати наказ та виплатити додаткову винагороду. Також, як указує апелянт, при вибутті у відрядження військовослужбовця було особисто попереджено та проінструктовано про необхідність отримання за місцем відрядження довідок про безпосередню участь у бойових діях або заходах із зазначенням всіх реквізитів підстав, термінів, а також роз`яснено порядок та підстави виплати додаткової винагороди. В свою чергу, надані позивачем довідки про участь у бойових діях не відповідають формі, встановленій нормативно-правовими актами. Зокрема, деякі відомості у довідках не зазначені у всіх відведених для цього графах форми довідки, деякі відомості у довідках суперечать одна одній. Обставина того, що подана позивачем довідка не відповідає вимогам Окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 було підтверджено комісією військової частини НОМЕР_1 про що 01.08.2022 складено акт з пропозицією: надати вказівку командирам маневрених груп на відпрацювання рапортів за підпорядкованістю на переопрацювання довідок, з зазначенням періоду перебування військовослужбовців у бойових діях та бойових розпоряджень (наказів) згідно яких вони виконувались. Втім, позивач як командир маневреної групи не виконав дане, не відпрацював відповідні рапорти за підпорядкованістю на переопрацювання довідок, Акт комісії не оскаржував.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу у якому вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів скаржника, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін мотивуючи тим, що позивачем підтверджено наявність у нього права на отримання додаткової винагороди передбаченої постановою №168, що підтверджується зокрема довідкою №743/469 від 26.07.2022р., яка містить терміни безпосередньої участі позивача у бойових діях, посилання на накази та рапорти командирів, оперативну детективу, як це передбачено додатком №2 Окремого доручення №912/з/29. За вказаного, на думку позивача, доводи апеляційної скарги є несуттєвими і не складають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм права, не спростовують висновків суду.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст.311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 24.01.2022 року №14 визначено вважати, зокрема, майора ОСОБА_1 начальника відділенні управління черговими силами командного пункту ВЧ НОМЕР_1 вибувшим до військової частини НОМЕР_2 м. Маріуполь та позиційного району для проведення ротації особового складу, який залучається на польовий вихід для участі у навчаннях та для несення бойового чергування з 24.01.2022 року.

Наказом командувача угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (в подальшому перейменовано в оперативне угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») від 11.03.2022 року №35 вказано вважати, зокрема ОСОБА_1 начальника відділенні управління черговими силами командного пункту таким, що з 24.02.2022 року бере безпосередню участь у бойових діях або забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі сил та засобів угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно наказу командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 19.06.2022 року №7 ОСОБА_1 начальника відділенні управління черговими силами командного пункту таким що з 19.06.2022 року визначено вважати таким, що вибув зі складу сил та засобів оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який безпосередньо брав участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.06.2022 року №116 вказано вважати такими, що 19.06.2022 року прибули з військової частини НОМЕР_3 (ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »), зокрема, майора ОСОБА_1 начальника відділення управління черговими силами командного пункту ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки від 26.07.2022 року №743/469 ОСОБА_1 , військовослужбовець 3/82 маневреної групи РЕР ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 , приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі оперативного угруповування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на території Дніпропетровської та Херсонської областей в межах зони відповідальності (Херсонська область, Запорізька область, Дніпропетровська область) у періоди з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року, з 01.03.2022 року по 31.03.2022 року, з 01.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року та з 01.06.2022 року по 19.06.2022 року.

Довідка видана на підставі: наказу командувача УВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11.03.2022 року №35; оперативної директиви ГК від 25.02.2022 року №39/304/52/22; бойового розпорядження КОС №313/200/95т ОКП - ШИРОКА ГРЕБЛЯ від 02.03.2022 року; бойового розпорядження ГШ №597/ОКП - КИЇВ від 11.03.2022 року; бойового розпорядження УВ "ПІВДЕНЬ" від 20.03.2022 року №810/1/531/дск; бойового розпорядження УВ "ПІВДЕНЬ" від 14.04.2022 року №810/7/832/дск; бойового наказу командувача УВ "ПІВДЕНЬ» №1583т/УВП від 10.05.2022 року; бойового розпорядження ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №946/ОКП/БУ від 07.06.2022 року; наказу командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №1 від 11.06.2022 року; рапорту командира 3/82 маневреної групи РЕР ОУВ «Каховка» від 21.07.2022 року №385 про безпосередню участь у здійсненні заходів національної безпеки та оборони у відсічі і стримуванні збройної агресії у смузі ведення бойових дій.

Як вбачається з довідки про нараховане грошове забезпечення позивача йому відповідно до Постанови №168 було зокрема нараховано та виплачено: у березні 2022 року - 29550,00 грн.; у квітні 2022 року 5806,00 грн.; у травні 2022 року 30000,00 грн.; у червні 2022 року - 30000,00 грн.; у липні 2022 року - 30000,00 грн.

Однак позивач вважає, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" він необґрунтовано не отримував додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Оскільки позивачу не нараховано та не виплачено у належному розмірі додаткової винагороди з 24.02.2022 року по 19.06.2022 року за безпосередню участь у забезпеченні бойових дій по здійсненню заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, яка гарантується державою на період військового стану, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано належні докази на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у періоди з 24.02.2022 року по 19.06.2022 року, а отже, у військової частини НОМЕР_1 були відсутні правові підстави щодо вчинення бездіяльності стосовно нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн. за забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, оскільки вказана довідка відповідає формі, наведеній в додатку №2 до окремого доручення №912/з/29.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому відповідними Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався та триває й на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168), відповідно до пункту 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах .

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Суд першої інстанції вірно також врахував, що у період виникнення спірних правовідносини було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 року, абзацом 3 пункту 3 якого встановлювалось, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

1.бойовий наказ (бойове розпорядження);

2.журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3.рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Приписами п.п. 2-1, 3 постанови №168 визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/а/29 (далі Окреме доручення) (застосовується з 01.06.2022), під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.

Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Згідно з пунктом 4 Окремого доручення у підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Відповідно до пункту 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди, виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, Окремого доручення, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).

Виходячи з викладеного, особам які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах на підставі наказу командира Військової частини за місцем штатної служби військовослужбовця.

В свою чергу підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 рішення №248/1298.

Судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що Відповідно до довідки від 26.07.2022 року №743/469 ОСОБА_1 , військовослужбовець 3/82 маневреної групи РЕР ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 , приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі оперативного угруповування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на території Дніпропетровської та Херсонської областей в межах зони відповідальності (Херсонська область, Запорізька область, Дніпропетровська область) у періоди з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року, з 01.03.2022 року по 31.03.2022 року, з 01.04.2022 року по 30.04.2022 року, з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року та з 01.06.2022 року по 19.06.2022 року.

Довідка видана на підставі: наказу командувача УВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11.03.2022 року №35; оперативної директиви ГК від 25.02.2022 року №39/304/52/22; бойового розпорядження КОС №313/200/95т ОКП - ШИРОКА ГРЕБЛЯ від 02.03.2022 року; бойового розпорядження ГШ №597/ОКП - КИЇВ від 11.03.2022 року; бойового розпорядження УВ "ПІВДЕНЬ" від 20.03.2022 року №810/1/531/дск; бойового розпорядження УВ "ПІВДЕНЬ" від 14.04.2022 року №810/7/832/дск; бойового наказу командувача УВ "ПІВДЕНЬ» №1583т/УВП від 10.05.2022 року; бойового розпорядження ОСУВ «ОЛЕКСАНДРІЯ» №946/ОКП/БУ від 07.06.2022 року; наказу командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №1 від 11.06.2022 року; рапорту командира 3/82 маневреної групи РЕР ОУВ «Каховка» від 21.07.2022 року №385 про безпосередню участь у здійсненні заходів національної безпеки та оборони у відсічі і стримуванні збройної агресії у смузі ведення бойових дій.

Дослідивши вказану довідку від 26.07.2022 року №743/469, суд першої інстанції вірно зауважив, що вона видана відповідно до окремого доручення №912/з/29 та містить терміни безпосередньої участі позивача у бойових діях, посилання на накази та рапорти командирів, оперативну директиву, як це передбачено додатком №2 окремого доручення №912/з/29.

Враховуючи вищенаведені правові приписи та те, що позивачем було надано до суду довідки, які також мав відповідач, у підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у періоди з 24.02.2022 року по 19.06.2022 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем правових підстав вчинення бездіяльності стосовно нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн. за забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, оскільки вказана довідка №743/469 від 26.07.2022 відповідає формі, наведеній в додатку №2 до Окремого доручення №912/з/29.

Колегія суддів критично оцінює викладені у апеляційній скарзі посилання на те, що видана позивачу довідка від 26.07.2022 №743/469 містить певні недоліки, зокрема, що у графі «Підстава видачі довідки», а саме у рапорті командира маневреної групи №3/82 не вказані періоди приймання маневреною групою участі у бойових діях, щодо розбіжностей з іншими наданими позивачу довідками (а саме: №486, від 05.04.2022 року №743/2104, від 02.05.2022 року №743/2704) тощо, оскільки по-перше періоди приймання маневреною групою участі у бойових діях можливо встановити з графи «період участі у бойових діях»; по-друге - довідка 26.07.2022 року №743/469 містить всі періоди приймання позивачем участі у бойових діях, в той час як інші довідки відображують окремі періоди.

Крім того, довідки №486, від 05.04.2022 року №743/2104, від 02.05.2022 року №743/2704 видавались різними суб`єктами владних повноважень, ще до прийняття Окремого доручення №912/з/29.

Посилання скаржника на не оскарження позивачем Акту від 01.08.2022р. проведення перевірки правильного оформлення та відповідності до керівних документів довідок про прийняття безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони відсічі стримуванні збройної агресії військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_4 (а.с. 53-54) також на думку апеляційного суду є неґрунтовними, оскільки не спростовують наявності у позивача права на отримання додаткової винагороди згідно вимог Окремого доручення №912/з/29.

Певні недоліки довідки, які за встановлених обставин справи не спростовують участі позивача у бойових діях у спірному періоді, що надає йому право на отримання додаткової винагороди за Постановою №168, на думку колегії суддів не можуть слугувати підстави для відмови позивачу у виплаті такої додаткової винагороди без наявності на те не будь-яких (формальних), а дійсних об`єктивних та належних обґрунтувань (доводів та доказів).

До того ж, в контексті надання оцінки доводам скаржника, апеляційний суд звертає увагу, що в силу приписів ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1, ч.3 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд).

Так, у справі "Рисовський проти України", № 29979/04, рішення від 20 жовтня 2011 року, пункти 70, 71, Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", зазначивши, що він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див. зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвим, не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи, та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За вказаного, перевіривши обґрунтованість висновків суду першої інстанції, доводи сторін, апеляційний суд вважає що позивач, на підтвердження наявного у нього права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 надав до відповідача відповідні довідки та не несе відповідальність та правильність за її заповнення відповідною військовою частиною, відтак суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про задоволення позову.

Доводи скаржника такими, що не спростовуються правильність встановлених судом першої інстанції обставин справи та зроблених за наслідками розгляду справи висновків щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Підстави для задоволення апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 відсутні.

Колегія суддів підтверджує, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі №420/18722/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян