Справа № 280/1897/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/1897/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року в адміністративній справі №280/1897/23 (головуючий суддя першої інстанції Мінаєва К.В.) за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів та стягнення невиплаченої суми грошового забезпечення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 23.03.2023 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- скасувати як незаконний наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №145 від 23.05.2022 року в частині зняття грошового та продовольчого забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням військової частини позивача;

- скасувати як незаконний наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №716 від 04.07.2022 року за результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення частини позивачем;

- стягнути з відповідача на його користь невиплачену суму грошового забезпечення 300000,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.05.2022 року позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . 19.05.2022 року позивач отримав направлення від лікаря-хірурга шпиталю та був відсторонений від фізичних навантажень через хворобу суглобів. Після закінчення навчань позивач направився до медичної установи для початку проходження обстеження лікарів. 31.05.2022 року був переведений до Запорізького шпиталю військової частини НОМЕР_2 , про що доповів командиру роти засобами мобільного зв`язку, проте останній пояснив, що на позивача оформлено самовільне залишення частини. Після одужання та виписки з медичного закладу позивач направився до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. 30.06.2022 року позивач був викликаний до командира роти, де на його останнього підписав акт службового розслідування, після чого продовжив несення служби. Проте, у серпні 2022 року командуванням роти позивача було повідомлено про його виключення зі списків частини, зняття з будь-якого забезпечення та передачу його особистої справи до Державного бюро розслідувань; письмового наказу для ознайомлення надано не було. Надалі позивач звертався до органів ДБР та Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері південного регіону задля отримання пояснень щодо подальшого проходження військової служби, й тільки 16.11.2022 року він був офіційно повідомлений про видання командиром військової частини наказу №145 від 23.05.2022 року. Відтак, вважає наказ №145 від 23.05.2022 року в частині зняття грошового та продовольчого забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням військової частини, а також наказ №716 від 04.07.2022 року за результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення частини протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Крім того, просив стягнути з відповідача невиплачену суму грошового забезпечення за період з травня 2022 року до лютого 2023 року.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року позивачеві поновлено пропущений строк звернення до адміністративного суду з даним позовом та відкрито провадження в адміністративній справі з призначенням її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, зазначених в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення суду прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Фактично апеляційна скарга обґрунтована доводами та вимогами позовної заяви.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу на подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою.

У період з 28.08.2023 року по 15.09.2023 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 19.09.2023 року по 17.10.2023 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця-санітара 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, солдат (а.с. 11).

Згідно військового квитка позивача серії НОМЕР_4 від 25.06.1996 року, останній перебуває на обліку в Шевченківському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (а.с.12-13).

З метою виконання службових (бойових) завдань в оперативно-тактичному угрупованні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.05.2022 року №131 солдата ОСОБА_2 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 з 09.05.2022 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, призначено на посаду стрільця-санітара 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , що також підтверджується записом у військовому квитку позивача (а.с.13,16).

23.05.2022 року командиром 1 стрілецького батальйону складено рапорт про те, що 23.05.2022 року о 14:30 год. стало відомо про самовільне залишення частини та незаконну відсутність за місцем служби ОСОБА_2 , на підставі чого просив призначити службове розслідування за даним фактом (а.с.32).

На підставі вказаного рапорту та довідки-доповіді № 01/282 від 23.05.2022 року наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.05.2022 року №145 солдата ОСОБА_2 знято з усіх видів забезпечення в зв`язку з самовільним залишенням частини: з грошового забезпечення з 23.05.2022 року; з продовольчого забезпечення з 24.05.2022 року (а.с.31).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.06.2022 року №1661 за фактом самовільного залишення частини ОСОБА_2 призначено службове розслідування з метою уточнення причин, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини (а.с.33).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.07.2022 року №716 «За результатами службового розслідування» молодшим лейтенантом ОСОБА_3 за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_2 проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню частини, порушенню порядку несення внутрішньої служби, а також встановлення ступеню вини військовослужбовця Збройних сил України, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення. Виходячи з матеріалів службового розслідування вина військовослужбовця виражається у формі недотримання військової дисципліни, грубого порушення вимог нормативно-правових актів, що призвело до самовільного залишення військової частини, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста недисциплінованість та низькі морально-ділові якості, особиста безвідповідальність, низька військова дисципліна та моральна слабкість, нездатність додержуватися законів України, військової присяги, сумлінно виконувати військовий обов`язок. Відтак, за результатами службового розслідування факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_2 підтвердився. За порушення вимог чинного законодавства та маючи на меті ухилитися від військової служби у період з 23.05.2022 року по 21.06.2022 року на стрільця-санітара 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана». Датою повернення після СЗЧ вважається 21.06.2022 року. У зв`язку з наявністю в діях позивача ознак кримінального правопорушення наказано направити копії матеріалів службового розслідування до Державного бюро розслідувань, розташованого в м.Краматорськ, для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.51-56).

Вважаючи накази відповідача неправомірними, позивач оскаржив такі накази до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено відсутність позивача в період з 23.05.2022 року по 21.06.2022 року з причини незадовільного стану здоров`я, однак в порушення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, позивач не отримав дозволу на залишення військової частини, що свідчить про те, що він її залишив самовільно, доводи позовної заяви спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Суд першої інстанції не виявив протиправної поведінки в діях відповідача стосовно встановлення в діях позивача складу дисциплінарного проступку та у прийнятті наказу за результатами проведення службового розслідування відносно останнього, а тому залишив позовні вимоги без задоволення.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у справах №265/6582/16-ц, №487/10128/14-ц, №487/10132/14-ц, №924/1473/15 звертала увагу на те, що відповідно до принципу juranovitcuria («суд знає закони») навіть неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин, не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Колегія суду звертає увагу, що при вирішенні спору суд першої інстанції, поновляючи позивачу строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, не навів причини, які вважав поважними, та не обгрунтував підстави поновлення такого строку.

Згідно із частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивач проходив військову службу в лавах Збройних сил України, що відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є публічною службою.

За приписами частини 3 статті 122 КАС України такий строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для визначення початку перебігу строку звернення потрібно виходити не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Відтак, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №340/1019/19).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 27.05.2021 року у справі №260/1893/19, відповідно до якої у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом. Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Згідно тексту позову ОСОБА_2 дізнався про існування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2022 року №145 про виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зняття з усіх видів забезпечення з листа відповідача №5694 від 16.11.2022 року (а.с. 2).

Разом з тим, у заяві про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_2 зазначив, що з текстом оскаржуваних наказів вперше ознайомився 23.08.2022 року, шляхом отримання матеріалів службового розслідування та тексту спірних наказів в електронному вигляді через месенджер «WhatsApp» (а.с. 77).

Таким чином, саме з дня ознайомлення зі змістом спірних наказів 23.08.2022 року позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів у зв`язку з виключенням його зі списків особового складу та зняття з усіх видів забезпечення, якщо вважав такі накази протиправними.

Оскільки вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої суми грошового забезпечення 300000,00 грн. є похідними від вимог про скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №145 від 23.05.2022 року в частині зняття грошового забезпечення, такі вимоги також належить залишити без розгляду, оскільки виплата вказаного грошового забезпечення припинена з дня видання спірного наказу.

Посилання позивача на те, що він не ознайомлювався зі змістом вказаних наказів у встановлених законодавством спосіб та не отримував належним чином завірених копій таких наказів, колегія суддів до уваги не приймає та вважає безпідставним, оскільки такі доводи спростовуються наведеними вище обставинами, які підтверджені матеріалами справи.

Строк звернення до суду з адміністративним позовом обчислюється з моменту реального, фактичного порушення права чи інтересу особи, про яке особа дізналась, або повинна була дізнатись.

Таким чином, будучи обізнаним про існування спірних наказів з 23.08.2022 року, позивач звернувся до суду з позовом про оскарження таких наказів лише 23.03.2023 року (згідно штампу на поштовому конверті), тобто з пропуском встановленого КАС України місячного строку.

Позивач 13.04.2023 року подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Згідно тексту заяви, позивач вважає, що такий строк складає шість місяців.

Крім того, зазначені в заяві підстави поновлення строку звернення до суду, які досліджені апеляційним судом вище, не можуть бути визнані поважними, а відтак судом першої інстанції безпідставно поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом.

Будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом позивачем в заяві не зазначено та в матеріалах справи докази поважності пропуску такого строку відсутні.

Відповідачем у відзиві також зазначалось, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, проте такі посилання відповідача судом першої інстанції залишені без уваги.

Відповідно до частини 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

Керуючись статтями 122-123, 240, 243, 250, 294, 308, 312, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року в адміністративній справі №280/1897/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року в адміністративній справі №280/1897/23 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів та стягнення невиплаченої суми грошового забезпечення залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко