Справа № 160/16044/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/16044/23
(суддя Ільков В.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі №160/16044/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 06 липня 2023 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 04 липня 2023 року №2746 про скасування посвідки на тимчасове проживання, що видане Громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закордонний паспорт Туніської Республіки № НОМЕР_1 , виданий 16.08.2021р., дійсний до 15.08.2026р., орган, що видав паспорт: ТУНІС, тип паспорту: Р, код країни, що видала паспорт: TUN, місце народження: СУСС, УНЗР: НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_4 , видана органом 1203, запис 270, підстава видачі: 04/13, дата видачі 12.07.2021р., дійсна до 30.07.2023р., адрес фактично проживає: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області повторно розглянути питання стосовно оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Тунісу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закордонний паспорт Туніської Республіки № НОМЕР_1 , виданий 16.08.2021р., дійсний до 15.08.2026р., орган, що видав паспорт: ТУНІС, тип паспорту: Р, код країни, що видала паспорт: TUN, місце народження: СУСС, УНЗР: НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адрес фактично проживає: АДРЕСА_1 , на підставі зобов`язання (Клопотання) №19/128-13/1 від 04.07.2023 р. про обмін посвідки на тимчасове проживання, складеного в адресу відповідача. Позов обґрунтовано тим, що наказом №591ст від 30.06.2023 року УДУНТ зарахував з 01 вересня 2023 року Абіді Омара студентом І-го курсу очної денної форми здобуття освіти, а тому позивач має право на продовження строку дії тимчасової посвідки, натомість відповідач не врахувавши зазначеного та прийняв рішення про скасування такої посвідки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що з огляду на отримане відповідачем клопотання Дніпропетровського Державного медичного університету в якому висловлено прохання скасувати посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_4 строком дії до 25.07.2023 року громадянину Тунісу ОСОБА_1 , у зв`язку із відрахуванням за наказом № 423 ос від 23.06.2023 року за закінченням навчання за освітньо-професійними програмами, відповідач мав усі законні підстави для прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання позивачу. Також, судом першої інстанції зазначено про те, що позивач поновившись на навчанні повинен був звернутись із заявою та підтверджуючими документами до відповідного органу Державної міграційної служби для отримання нової посвідки на тимчасове проживання в Україні, однак ним такі дії вчинено не було. Також, суд першої інстанції зробив висновок про безпідставність посилань позивача на лист № 19/128-13/1 від 04.07.2023 року в якому Український державний університет науки і технологій висловив клопотання щодо обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні позивачу на період навчання терміном до 01.05.2025 року з урахуванням часу, необхідного для забезпечення заходів щодо вступу вищезазначеного іноземця, зокрема позивача, зважаючи на те, що таке клопотання станом на день прийняття вказаного рішення до відповідача так і не надходило. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження відправлення та відповідно отримання відповідачем вказаного клопотання за № 19/128-13/1 від 04.07.2023 року Українського державного університету науки і технологій.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення. Зазначає позивач і про те, що судом першої інстанції належним чином не досліджувалося питання подання позивачем документів для продовження строку дії тимчасової посвідки.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач прибув на територію України у 2017 році для навчання в Дніпровському Державному медичному університеті.

У зв`язку із зарахуванням на навчання до медичного факультету в Дніпровському Державному медичному університеті позивачу було надано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_4 , строком дії до 25.07.2023 року.

Згідно із матеріалами справи позивач вступив у 2017 році до Дніпровського державного медичного університету за освітньою програмою «Медицина».

29.06.2023 року на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшло клопотання Дніпропетровського Державного медичного університету в якому висловлено прохання скасувати посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_4 строком дії до 25.07.2023 року громадянину Тунісу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (нац.паспорт НОМЕР_1 ),який навчався в ДДМУ у зв`язку із відрахуванням за наказом № 423 ос від 23.06.2023 року за закінченням навчання за освітньо-професійними програмами (а.с.71).

Також у клопотанні було зазначено, що посвідку на тимчасове проживання в Україні, зазначений іноземний громадянин, не надав.

Враховуючи наведені обставини, викладені у клопотанні Дніпропетровського Державного медичного університету від 29.06.2023 року, 04.07.2023 року відповідачем, на підставі підпункту 2 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року № 322, прийнято рішення №2746, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_4 , та позивач особисто ознайомився із рішенням та отримав роз`яснення щодо підстав скасування посвідки 04.07.2023 року, про що свідчить його особистий підпис у цьому рішенні (а.с.8).

Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон України № 3773-VI) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

За змістом статті 4 частини 13 Закону України № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Статтею 1 частиною 1 пунктом 18 Закону України № 3773-VI передбачено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Статтею 5 частиною 13 Закону України № 3773-VI встановлено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, про відрахування з такого закладу.

Статтею 51 частиною 1 пунктом 4 Закону України № 3773-VI передбачено, що строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить у випадку, визначеному частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, - період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25 квітня 2018 року (далі - Порядок № 322).

Підпунктом 2 пункту 63 Порядку № 322 передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони-юридичної особи.

За правилами пункту 64 Порядку № 322 рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування. Як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2023 року на адресу ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшло клопотання Дніпропетровського Державного медичного університету в якому висловлено прохання скасувати посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_4 строком дії до 25.07.2023 року громадянину Тунісу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (нац.паспорт НОМЕР_1 ), який навчався в ДДМУ у зв`язку із відрахуванням за наказом № 423 ос від 23.06.2023 року за закінченням навчання за освітньо-професійними програмами (а.с.71).

Враховуючи клопотання Дніпропетровського Державного медичного університету в якому висловлено прохання скасувати посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_4 строком дії до 25.07.2023 року громадянину Тунісу ОСОБА_1 , у зв`язку із відрахуванням за наказом № 423 ос від 23.06.2023 року за закінченням навчання за освітньо-професійними програмами, відповідач зважаючи на положення підпункту 2 пункту 63 Порядку № 322 мав усі законні підстави для прийняття рішення щодо скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні за № НОМЕР_4 , що спростовує доводи позивача відносно відсутності достатніх та правових підстав для прийняття відповідачем такого рішення.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції (лист-клопотання) № 19/128-13/1 від 04.07.2023 року Українського державного університету науки і технологій в якому висловлено клопотання щодо обміну посвідки на тимчасове проживання в Україні позивача на період навчання терміном до 01.05.2025 року з урахуванням часу, необхідного для забезпечення заходів щодо вступу вищезазначеного іноземця, зокрема позивача (а.с.13) не впливає на законність рішення відповідача від 04 липня 2023 року №2746 про скасування посвідки на тимчасове проживання, зважаючи на відсутність доказів отримання відповідачем цього листа станом на час прийняття оскаржуваного рішення.

Також, як правильно зауважив суд першої інстанції позивач знову вступивши до навчального закладу для навчання на території України не позбавлений права звернутись із заявою та підтверджуючими документами до відповідного органу Державної міграційної служби для отримання нової посвідки на тимчасове проживання в Україні на період такого навчання.

В п. 23 рішення від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (Заява N63566/00) Європейський суд з прав людини нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N303-A, параграф 29).

Колегія суддів вважає, що інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі позивача, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі №160/16044/23 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва