Справа № 363/4793/23
Суддя: Олійник С. В.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

08.11.23 Справа№ 363/4793/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Олійник С.В.,

секретаря Онопрієнка І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Карпова В.Ю.,

представника відповідача Акперової О.І.,

розглянувши адміністративну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення,

встановив:

До Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Вишгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, закриття справи про адміністративне правопорушення та стягнення судових витрат у справі в сумі 536,80 грн.

Позов обґрунтовує тим, що він є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні. Правдивість його релігійних переконань та належність до Релігійного об`єднання Свідків Єгови підтверджується довідкою від 17.04.2023 року №1539, виданою Релігійною організацією «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні», яка віднесена до релігійних організацій відповідно до переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 року №2066, віровчення яких не допускає користування зброєю. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якою встановлено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, який не є вичерпним, та можуть бути встановлені випадки звільнення окремих категорій громадян від мобілізації. Він віднесений до категорій осіб, які не підлягають мобілізації. Цей випадок закріплено у ч. 4 ст. 35 Конституції України, яка передбачає, що у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. Ця норма є спеціальною і виключенням до ст. 65 Конституції України, якою передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, оскільки становить конституційно-правове виключення щодо проходження військової служби громадянами, релігійні переконання яких не допускають проходження військової служби. При цьому, таке виключення стосується проходження не тільки строкової військової служби, а й всіх інших видів військової служби, зокрема і військової служби під час мобілізації і передбачає заміну альтернативною (невійськовою) службою «виконання військового обов`язку» в цілому. Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до видів служби належить строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Тому, передбачений ч. 4 ст. 35 Конституції України, обов`язок заміни віруючій особі виконання військового обов`язку на альтернативну (невійськову) службу безпосередньо стосується також військової служби за призовом під час мобілізації, а не лише строкової військової служби. Крім того, відповідно до абзацу 16 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначається серед категорій інші військовозобов`язані, які не підлягають призову під час мобілізації, передбачені законом випадки, а саме особи, які мають несумісні із військовою службою релігійні переконання. Він звертався із заявою про свої несумісні із військовою службою релігійні переконання до відповідача та до Вишгородської районної військової адміністрації Київської області 20.04.2023 року про надання йому передбаченої Конституцією України можливості виконувати замість військового обов`язку проходити невійськову службу у зв`язку з його релігійними переконаннями та забезпечення гарантії, встановленої ч. 4 ст. 35 Конституції України, на виконання якої закріплена норма в абзаці 16 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Він не мав обов`язку з`являтись у військову частину, а тому ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію у вигляді відмови з`явитися до військової частини, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 210- КУпАП, є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 07.09.2023 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28.09.2023 року відповідачем був поданий відзив на адміністративний позов, у якому відповідач просить у задоволені позовних вимог відмовити. В обґрунтування заперечень посилається на те, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації. Відповідно до ст. 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено зміст правового режиму воєнного стану, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб та визначено виконання обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Відповідно до положень ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин. Відповідно до положень ст. 35 Конституції України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань, у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. Згідно зі ст.1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю. Порядок проходження альтернативної (невійськової) служби встановлено положенням затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 р. №2066, із якого вбачається, що альтернативна служба запроваджується саме замість проходження строкової військової служби, для громадян до 27 років, які є членами організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю та які відносяться до переліку релігійних організацій, затверджених Кабінетом Міністрів України, стосовно цих громадян приймається відповідне рішення місцевою держадміністрацією. 23.08.2023 р. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу була вручена під особистий підпис повістка на відправку (мобілізаційне розпорядження) на 29.08.2023 р. у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації. 29.08.2023 р. ОСОБА_1 прибув до Вишгородського РТЦК та СП, проте відмовився направлятись до військової частини у зв`язку з релігійними переконаннями, чим порушив ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 35 Конституції України, ст. 65 Конституції України. При складанні протоколу та постанови про адміністративне правопорушення встановлено, що станом 29.08.2023 року в Україні діє воєнний стан, під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться, оголошено загальну мобілізацію, ОСОБА_1 53 роки, він не працює, є служителем релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», рішення місцевою держадміністрацією на альтернативну службу не прийнято, відповідач таких повноважень не має. Протокол та постанова про адміністративне правопорушення підписані позивачем власноручно у присутності свідків. Позивач порушив Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який не передбачає звільнення або відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації під час дії воєнного стану за релігійними переконаннями.

У відповідності до ч. 8 ст. 262 КАС України, у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити у повному обсязі. Підтвердив, що він пройшов комісію, він придатний до військової служби, одразу звернувся до адміністрації щодо направлення на альтернативну службу у зв`язку з релігійними переконаннями, отримав відповідь про відмову у направленні на альтернативну (невійськову) службу, яку не оскаржував, відмовився від направлення до військової частини.

Представник позивача адвокат Карпов В.Ю. в судовому засіданні підтримав позов ОСОБА_1 , просив його задовольнити. Звернув увагу суду, що позивач є особою, яка належить до діючої згідно з законодавством України, релігійної організації, віровчення якої не допускає користування зброєю, тобто через релігійні переконання військовий обов`язок позивач може виконати шляхом заміни на альтернативну (невійськову) службу. Проаналізувавши норми ст. ст. 35, 65 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про альтернативну (невійськову службу)», судову практику Європейського Суду вважає, що ОСОБА_1 не належить до осіб , що підлягають призову на військову службу під час мобілізації, а тому притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП є незаконним.

Представник відповідача Вишгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки - Акперова О.І. просила в позові відмовити, просила врахувати наступне, що альтернативна (невійськова) служба запроваджується саме замість проходження строкової військової служби ??для осіб (до 27 років), ??які є членами релігійних організацій, затверджених КМУ та ??стосовно цих громадян прийнято відповідне рішення місцевою держадміністрацією. ОСОБА_1 не подав відповідне рішення місцевої адміністрації. Ним порушено законодавство про мобілізацію, а саме ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка не передбачає таку підставу, яка дає право відмовитись від військової служби під час мобілізації для членів релігійних організацій. Посилання позивача щодо можливості застосування абзацу 16 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», передбачає відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, однак питання позивачем у зверненні до Вишгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не ставилось і не розглядалось, рішення не приймалось. При розгляді протоколу про адміністративне правопорушення та прийнятті постанови ОСОБА_1 був присутній, підписав в присутності свідків, надав пояснення, постанова одразу йому вручена. Постанова є законною і не підлягає скасуванню.

Вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи сторін, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 29.08.2023 року начальником Вишгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки винесено постанову про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , який в період дії особливого періоду та оголошення мобілізації відмовився з`явитися до військової частини у строк, зазначеному в отриманому ним мобілізаційному розпорядженні, повістках, що є порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Вказаною постановою було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400грн.

ОСОБА_1 з 14.05.2011 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, довідка № 1539 від 17.04.2023 року. Вже понад 12 років позивач належить до офіційно зареєстрованої згідно з законодавством України релігійної організації Свідків Єгови, віровчення якої не допускає користування зброєю, що визнано Україною на державному рівні, та сповідує відповідні релігійні переконання.

Відповідно до копій письмових звернень від 20.04.2023 року ОСОБА_1 письмово заявляв про свої несумісні з військовою службою релігійні переконання відповідачу та Вишгородській районній військовій адміністрації Київської області.

ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має статус військовозобов`язаного та перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в Вишгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Станом на 29.08.2023 року він є військовозобов`язаний, не має відстрочки від загальної мобілізації, не має бронювання від підприємства, визнаний придатним до військової служби, є таким, що підлягає призову на військову службу під час загальної мобілізації.

ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію, якою визнано його придатним до військової служби, отримав мобілізаційне розпорядження 23.08.2023 року на 29.08.2023 року під особистий підпис.

29.08.2023 року ОСОБА_1 прибув до Вишгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, але відмовився з`явитися до військової частини.

Встановлені обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію-тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб- від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період- тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У статті 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 249 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові, особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення): місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення: нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення: прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу Президента у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст. 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» альтернативна (невійськова) служба під час воєнного стану не визначена.

Пунктом 16 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» допускається обмежувати проходження альтернативної (невійськової) служби.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» право на таку службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено проведення загальної мобілізації, призову на військову службу за мобілізацією підлягають військовозобов`язані та резервісти.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

За змістом ч. 4 ст. 35 Конституції України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Згідно з положеннями ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст. 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідності з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Право людини на свободу віросповідання закріплено у міжнародно-правових актах в Загальній декларації прав людини, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, у яких задекларовано, що свобода сповідувати релігію або переконання вказують на можливість обмеження їхньої реалізації, якщо такі обмеження, перш за все, передбачені чинним законодавством демократичного суспільства та покликані захищати громадську безпеку, публічний порядок, здоров`я чи моральні засади, а також покликані захищати права та свободи інших членів суспільної ланки.

Проаналізувавши в сукупності надані сторонами по справі докази, з урахуванням, що позивачем доказів щодо надання відстрочки від призову на строкову військову службу на підставах, передбачених абз. 19 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не надано, з рішенням Вишгородської районної військової адміністрації Київської області не погодився, однак ним не оскаржене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженим на те органом відповідно до вимог КУпАП, права ОСОБА_1 , як під час складання протоколу, так і під час розгляду справи були дотримані, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою ст. 210-1 КУпАП у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, є доведеною.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідача стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

У порядку статті 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241-250, 286 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вишгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В.Олійник