Справа № 400/5900/22
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/5900/22

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Шевчук О. А., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2022 року Головне управління ДПС в Миколаївській області (далі ГУ ДПС в Миколаївській області) звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останньої на користь Держави податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 50 502,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог ГУ ДПС в Миколаївській області покликається на норми Податкового кодексу України (далі ПК України), які зобов`язують платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також встановлюють обов`язок органу державної податкової служби надсилати (вручати) податкову вимогу, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки.

У зв`язку із несплатою платником узгоджених податкових зобов`язань, як указує контролюючий орган, відповідачці була направлена податкова вимога форми «Ф» №11718-17 від 26.02.2018 на суму 26948,74 грн.

За твердженнями позивача, приписи даної вимоги платником податків не виконані, податковий борг у добровільному порядку не погашений, а відтак, на підставі підпунктів 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, у контролюючого органу є право стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в задоволенні позову ГУ ДПС в Миколаївській області відмовлено.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 19 частини 1 статті 64 Бюджетного кодексу України, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до доходів загального фонду бюджетів місцевого самоврядування.

Суд указав, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підлягає стягненню до відповідного бюджету місцевого самоврядування, а не до Державного бюджету України, про що просить позивач.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач просить стягнути податковий борг за податком на майно на користь Держави, тобто Державного бюджету України, а не відповідної територіальної громади (місцевого бюджету).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

ГУ ДПС в Миколаївській області, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що предметом доказування у даній справі є виключно обставини наявності у платника податків податкового боргу, який виник на підставі несплати узгодженого грошового зобов`язання такого платника податків.

Скаржник зауважує, що ГУ ДПС у Миколаївській області має повноваження на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу, податковий борг є узгодженим, податкова вимога не відкликана, а ОСОБА_1 не зверталася до контролюючого органу із заявою про розстрочення або відстрочення податкового боргу, а тому скаржник вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

ГУ ДПС у Миколаївській області зазначає, що пункт 95.1 статті 95 ПК України чітко визначає, що контролюючий орган здійснює за платника податків заходи щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення на користь держави коштів, які перебувають у його власності.

Скаржник посилається на формальний підхід до розгляду справи, а також на те, що Державний бюджет України та місцеві бюджети є самостійними, а тому в будь-якому випадку стягнуті кошти будуть направлятись за належністю.

Тож, ГУ ДПС в Миколаївській області вважає, що з метою дотримання принципу стабільності суд першої інстанції мав би вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення про задоволення позову.

Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Миколаївській області та є платником податків.

За ОСОБА_1 рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, який виник на підставі податкового повідомлення- рішення від 18.05.2021 №0-1425 у розмірі 50 502,65 грн.

Вказане повідомлення рішення було надіслане на поштову адресу відповідачки, але нею не отримане та повернуте у зв`язку «із закінченням терміну зберігання», що підтверджується Довідкою АТ «Укрпошта» Ф 20 до поштового відправлення №307 (а.с. 11, зв.бік).

Поряд з цим, позивачці надсилалася податкова вимога «Ф» №11718-17 від 26.02.2018 на суму 26 948,74 грн. про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу, яка отримана нею 06.03.2018, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №840 (а.с. 13 зв.бік).

Зазначену податкову вимогу відповідач в адміністративному або судовому порядку не оскаржила.

Загальний розмір податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 на день звернення контролюючого органу до адміністративного суду збільшився та складає 50 502,65 грн., що підтверджується відповідним розрахунком ГУ ДПС у Миколаївській області та витягом з інтегрованої картки платника податків (а.с. 9, 10).

Оскільки ОСОБА_1 у встановлений ПК України строк, не сплатила податковий борг, контролюючий орган звернувся до суду з позовом про його стягнення.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, з огляду на таке.

Стосовно доводів апеляційної скарги в яких скаржник зазначає, що предметом доказування у даній справі є виключно обставини наявності у платника податків податкового боргу, який виник на підставі несплати узгодженого грошового зобов`язання такого платника податків, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Відповідно до пункту 14.1.137 статті14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Контролюючий орган має право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджету та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу.

Згідно пункту 15.1. статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, «грошове зобов`язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Правові положення підпунктів 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачають, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Підпункт 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України визначає, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпункт 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України визначає право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Пункт 59.1 статті 59 ПК України встановлює, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно підпункту «е» пункту 176.1 статті 176 ПКУ платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з абзацом першим пункту 287.5 статті 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Пункт 266.10.1 статті 266 ПК України передбачає, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується, зокрема, фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, з вказаних норм слідує, що у платника податків наявний обов`язок щодо сплати узгодженої суми податкових зобов`язань.

Послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника встановлена ПК України.

Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом:

- наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів),

- сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку.

При зверненні з даним позовом до суду ГУ ДПС у Миколаївській області посилалося на те, що за відповідачем рахується заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 50502,65 грн., який виник на підставі податкового повідомлення- рішення від 18.05.2021 №0-1425.

Як згадувалося вище, у зв`язку з наявністю у відповідача податкового боргу ГУ ДПС у Миколаївській області виставило податкову вимогу «Ф» №11718-17 від 26.02.2018 на суму 26 948,74 грн., яку відповідач отримала 06.03.2018.

Оскільки сума боргу, згідно вказаної вимоги, ОСОБА_1 не погашена, податкова вимога на збільшену суму боргу, згідно положень пункту 59.5 статті 59 ПК України, додатково не надсилалася (не вручалася).

Таким чином, беззаперечним є те, що податкове повідомлення-рішення слід вважати врученим ОСОБА_1 належним чином, в судовому чи адміністративному порядку воно не оскаржене, визначене ним податкове зобов`язання відповідач не сплатила, податкову вимогу платник податків отримала, а тому наявні підстави для стягнення боргу в судовому порядку.

Відтак, суд першої інстанції правильно констатував законність та правомірність підстав звернення податкового органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу з відповідача.

Разом з цим, суд відмовив в задоволенні позову ГУ ДПС у Миколаївській області, оскільки позивач просив стягнути податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на користь Держави, тобто Державного бюджету України, в той час як такий податок належить до доходів загального фонду бюджетів місцевого самоврядування.

Відповідаючи на довід контролюючого органу щодо застосування судом формального підходу до розгляду справи, оскільки Державний бюджет України та місцеві бюджети є самостійними, а тому в будь-якому випадку кошти будуть направлятись за належністю, а також стосовно можливості вийти за межі позовних вимог з метою дотримання принципу стабільності, колегія суддів зазначає таке.

Згідно підпунктів 265.1.1 і 265.1.3 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається, зокрема: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; з плати за землю.

За правилами підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Отже, як мовилося вище, податок з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності та податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відносяться до податків на майно, що належать до місцевих податків.

Відповідно до пункту 10.5 статті 10 ПК України зарахування місцевих податків та зборів до відповідних бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (далі - БК України, у редакції на час виникнення спірних відносин).

Вимогами пункту 5 частини 1 статті 2 БК України визначено, що «бюджетна система України - сукупність державного бюджету та місцевих бюджетів, побудованих з урахуванням економічних відносин, державного і адміністративно-територіальних устроїв і врегульована нормами права.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 2 БК України бюджети місцевого самоврядування - бюджети сільських, селищних, міських територіальних громад, а також бюджети районів у містах (у разі утворення районних у місті рад).

Згідно статті 63 БК України місцевий бюджет відповідно до цього Кодексу містить надходження і витрати на виконання повноважень органів влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Ці надходження і витрати становлять єдиний баланс відповідного бюджету.

Стаття 64 БК України визначає склад доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад.

Згідно пункту 19 частини 1 статті 64 статті 69 БК України до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать: місцеві податки та збори, що сплачуються (перераховуються) згідно з ПК України;

З аналізу наведених норм права виснувається, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності, а також податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підлягають стягненню до відповідного бюджету місцевого самоврядування.

Отже, заборгованість зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки слід стягувати до відповідного бюджету місцевого самоврядування.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на пункт 95.1 статті 95 ПК України, оскільки вказана норма передбачає, що контролюючий орган здійснює за платника податків заходи щодо погашення податкового боргу на користь держави, як узагальненого поняття.

Натомість, під час звернення до суду із позовом про стягнення податкового боргу, контролюючий орган, як суб`єкт владних повноважень, повинен чітко формулювати заявлені вимоги та уникати формального ставлення до виконання своїх обов`язків.

Згідно частини 4 статті 5 КАС України суб`єкт владних повноважень звертається до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України та з метою реалізації покладених на них повноважень.

Отже, недотримання ГУ ДПС у Миколаївській області форми заявлених позовних вимог про стягнення податкового боргу, як органом який здійснює державне регулювання у сфері податків та зборів у процесі заходів державного контролю, не може вважатися формальним порушенням.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ГУ ДПС у Миколаївській області не підлягають задоволенню, оскільки стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач просить здійснити на користь Державного бюджету України, а не відповідного місцевого бюджету.

Доводи скаржника про обов`язок суду вийти за межі позовних вимог з метою дотримання принципу стабільності, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Положення частини 2 статті 9 КАС України передбачають, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та прийняти відповідне рішення про стягнення податкового боргу до місцевого бюджету, оскільки, як слідує зі змісту наведеної статті, такі дії суд може вчинити лише в одному випадку, а саме: якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства (серед іншого) є ефективний захист порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Натомість, слід зазначити, що задоволення позову у визначений скаржником спосіб такої мети не переслідує.

У контексті спірних правовідносин, також слід зауважити, що завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень, а відтак, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, які б свідчили про помилкове застосування судом першої інстанції норм права.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявленого ГУ ДПС в Миколаївській області позову про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 50502,65 грн.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Згідно статті 139 КАС України, за результатами апеляційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя О. А Шевчук

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 09.11.2023.