Справа № 600/4637/23-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/4637/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за новим місцем проживання;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити повторний розгляд заяви про призначення пенсії за віком від 29.05.2023 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти рішення про поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачем безпідставно відмовлено у поновленні виплати пенсії за новим місцем проживання та не зараховано до стажу періоди роботи з 31.07.1972 р. по 10.11.1972 р. та період навчання з 01.09.1977 р. по 29.02.1980 р. З вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у відзиві на позов зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у призначені йому пенсії за віком, оскільки позивачем не надано доказів припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації, довідки ВПО. Крім того, відповідач вказав, що до страхового стажу не зараховано періоди: робота з 31.07.1972 р. по 10.11.1972 р., оскільки в записах у трудовій книжці відсутні номери наказів та наявне виправлення дати в підставі при звільненні; навчання з 01.09.1977 р. по 29.02.1980 р. згідно диплому серії НОМЕР_1 , оскільки наявні лише два підписи (підпис директора відсутній). З вказаних підстав відповідач вказав про відсутність обставин для задоволення позовних вимог.

Рух справи у суді

Ухвалою суду від 12.07.2023 року адміністративний позов залишено без руху. 21.01.2023 року позивачем виправлено недоліки адміністративного позову, у зв`язку із цим, судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.05.2023 р. звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. У заяві позивач вказав, що раніше пенсія призначалась в АРК по списку №1. В додатках до заяви зазначено наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; заява про призначення/перерахунку пенсії; паспорт серія НОМЕР_2 ; витяг з реєстру страхувальників; військовий квиток, диплом про навчання; документ про місце проживання від 25.04.2023 р. №2023/003224843; пам`ятка пенсіонера від 29.05.2023 р.; пенсійне посвідчення старого зразка НОМЕР_3 ; трудова книжка від 05.09.1972 р. (а.с. 82-83).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.06.2023 р. №91 відмовлено у призначені пенсії за віком. У підставах для відмови вказано, що позивачем не надано доказів припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації, довідки ВПО. Крім того, відповідач вказав, що до страхового стажу не зараховано періоди: робота з 31.07.1972 р. по 10.11.1972 р., оскільки в записах у трудовій книжці відсутні номери наказів та наявне виправлення дати в підставі при звільненні; навчання з 01.09.1977 р. по 29.02.1980 р. згідно диплому серії НОМЕР_1 , оскільки наявні лише два підписи (підпис директора відсутній). (а.с. 17, 84).

Згідно розрахунку страхового стажу позивача вказано загальний страховий стаж 43 роки 8 місяців. (а.с. 85).

Матеріали справи містять копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.08.2015 р. №, виданої ОСОБА_1 , в якому вказано фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 . (а.с. 15).

Також матеріали справи містять витяг з Реєстру Бориспільської територіальної громади №2023/003224843 від 25.04.2023 р. щодо реєстрації 25.04.2023 р. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 16).

До матеріалів справи додано копію диплома позивача НОМЕР_1 про навчання в Кіровоградському льотно-штурмовому училищі, виписку з семестрових і екзаменаційних відомостей до вказаного диплому. (а.с. 18-20).

Матеріали справи містять копію трудової книжки позивача № НОМЕР_4 від 05.09.1972 р., в якій зазначено відомості, зокрема, про роботу з 31.07.1972 р. по 10.11.1972 р. у гірській шахті «Первомайскуголь» та навчання з 01.09.1977 р. у Кіровоградському льотно-штурмовому училищі. (а.с. 21-37).

Також матеріали справи містять лист та довідку від 05.09.2023 р. Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України про те, що позивач навчався у Кіровоградському льотно-штурмовому училищі згідно наказу №150/л від 12.09.1977 р. був зарахований та відповідно до наказу №46/л від 29.02.1980 р. відрахований з навчального закладу. (а.с. 88-89).

Мотивувальна частина

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-ІV) за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ст. 7 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.п. 1.1 п. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, у п. 3 Порядку зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Відповідно до записів трудової книжки позивача вставлено періоди роботи з 31.07.1972 р. по 10.11.1972 р. у гірській шахті «Первомайскуголь» та навчання з 01.09.1977 р. у Кіровоградському льотно-штурмовому училищі.

Згідно матеріалів справи, позивачу не зараховано періоди роботи 31.07.1972 р. по 10.11.1972 р., оскільки в записах у трудовій книжці відсутні номери наказів та наявне виправлення дати в підставі при звільненні.

Так, з приводу вказаних доводів відповідача, суд зазначає, що спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в т.ч. внесення до неї записів є підприємство роботодавець.

Положеннями Закону №1058-ІV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14989/15-а.

Крім того, відповідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Також відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період навчання в Кіровоградському льотно-штурмовому училищі з 01.09.1977 р. по 29.02.1980 р. згідно диплома позивача НОМЕР_1 , оскільки наявні лише два підписи (підпис директора відсутній).

Суд звертає увагу, що у постанові від 12.12.2019 р. по справі № 229/3431/16-а, в подібних правовідносинах, Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність доводів скаржника, оскільки обставини, які підлягали встановленню судами у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, при цьому враховуючи ступінь вини позивача (її відсутність) неможливості надати повний об`єм необхідних для реалізації його прав документів та повноти записів у наявних підтверджуючих страховий стаж документах з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.

Судом встановлено, що період навчання з 01.09.1977 р. по 29.02.1980 р. підтверджено записами у трудовій книжці, дипломом НОМЕР_1 , листом та довідкою від 05.09.2023 р. Льотної академії Національного авіаційного університету Міністерства освіти і науки України про те, що позивач навчався у Кіровоградському льотно-штурмовому училищі згідно наказу №150/л від 12.09.1977 р. був зарахований та відповідно до наказу №46/л від 29.02.1980 р. відрахований з навчального закладу.

Враховуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини та зазначені висновки Верховного Суду, суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу позивача періодів роботи з 31.07.1972 р. по 10.11.1972 р. та період навчання з 01.09.1977 р. по 29.02.1980р.

Згідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014, який набув чинності 22.11.2014 (Закон №1706-VII), громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до положень п. 3 та п. 11 розділу І Порядку № 3-1 заява про поновлення пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію. Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом). Днем звернення за поновленням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно із п.5 розділу ІІ Порядку № 3-1 переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17 вказав, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Судом встановлено, що позивач є громадянином України, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 , та раніше отримував (по березень 2014 р.) пенсію в Автономній Республіці Крим.

Відповідач відмовив позивачу у поновленні пенсії через відсутність документів, які б підтверджували про припинення виплати пенсії російською федерацією, а також довідки внутрішньо переміщеної особи.

Суд звертає увагу, що позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування доказів на підтвердження припинення виплати пенсії з органу Пенсійного Фонду за попереднім місцем проживання (реєстрації) покладається саме на орган, що призначає (поновлює) пенсію.

Право на поновлення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання документів про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.

Доказів того, що позивач отримав громадянство російської федерації та одержував пенсію в органах пенсійного забезпечення російської федерації, відповідач не надав, водночас відповідач не заперечує проти того факту, що позивач отримував пенсію.

Таким чином, позивач як громадянин України має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України, за новим місцем реєстрації фактичного проживання, а відмова відповідача у здійснення заходів для реалізації позивачем такого права є протиправною.

Також, суд вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність у позивача довідки внутрішньо переміщеної особи, оскільки 12.08.2015 р. позивачу була видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від №, в якій вказано фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 . Крім того, разом із заявою про призначення пенсії позивач надав пенсійному органу витяг з Реєстру Бориспільської територіальної громади №2023/003224843 від 25.04.2023 р. щодо реєстрації 25.04.2023 р. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 5 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

З вказаної норми слідує, що відповідач був зобов`язаний повідомити позивача, що існує необхідність подання додатково документів, однак вказані дії не вчинив та передчасно прийняв рішення про відмову у призначені пенсії позивачу за віком.

Таким чином, суд вважає, що рішення від 06.06.2023 р. №91 прийняте відповідачем поза межами повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому є протиправним.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 45 Закону №1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідачем не обґрунтовано правомірність відмови у призначені (поновленні) виплати пенсії за вислугою років за новим фактичним місцем проживання, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження сум понесених витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги від 12.06.2023 р. (з додатками); детальний опис робіт (наданих послуг) від 28.06.2023 р.; акт про надану правову допомогу №1 від 27.06.2023 р.; квитанцію №3005843 від 27.06.2023 р. в сум 5000 грн.

Таким чином, матеріали справи містять достатні докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу

Однак, суд вважає, що визначений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. При цьому, на момент відкриття провадження по справі, судом встановлено можливість розгляду справи на підставі наявних матеріалів справи, які були достатніми для прийняття рішення по даній справі та не потребували надання учасниками справи додаткових обґрунтувань, пояснень та доказів по справі. Таким чином, судом встановлено, що обсяг виконаних робіт адвокатом не співмірний фактичним витратам, необхідних для розгляду даної справи.

Водночас, матеріалами справи підтверджено понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 2000 грн, які співмірні із складністю справи; виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); необхідним часом, які витрачає адвокат на виконання відповідних робіт (надання послуг) у спірних правовідносинах; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У зв`язку із задоволенням позову, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за новим місцем проживання.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 29.05.2023 року та прийняти рішення щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 за новим місцем проживання.

4. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн згідно платіжної квитанції № від 27.06.2023 р. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , код РНОКПП НОМЕР_5 ).

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (58002, м.Чернівці, площа Центральна, 3, ).

Суддя Т.М. Брезіна