Справа № 580/2791/23
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2791/23 Суддя (судді) першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Карпушової О.В.,

Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі: Масловській К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації (далі - відповідач, УПСЗН Уманської РДА), в якому просив:

- визнати протиправними дії УПСЗН Уманської РДА про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу ветеран війни - інвалід війни у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати посвідчення з написом «Посвідчення ветерана війни»;

- зобов`язати відповідача встановити позивачу статус ветеран війни - інвалід війни у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати посвідчення з написом «Посвідчення ветерана війни».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу у березні 2018 року було видано посвідчення інваліда війни терміном дії до 01.03.2020. У 2022 році позивачу встановлено І групу інвалідності безтерміново з причини: травма, ТАК, пов`язані з виконання службових обов`язків, однак за наслідками розгляду заяви про видачу посвідчення ветерана війни відповідачем всупереч положень п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» протиправно було відмовлено у встановленні заявнику такого статусу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації щодо невстановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення;

- зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивач належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни в силу положень п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки одержав травму під час виконання службових обов`язків поліцейського. У свою чергу, оскільки тип посвідчення «Посвідчення ветерана війни» чинним законодавством не передбачено, то належним способом захисту прав позивача є покладення на відповідача обов`язку із встановлення заявнику статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що формулювання поранення, травми, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язані з виконанням службових обов`язків відсутні у переліку причин інвалідності, які дають право на встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а відтак всупереч висновків суду першої інстанції заявлені позовні вимоги не підлягали задоволенню.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив службу в органах МВС України з 18.03.2005 по 06.11.2015, а з 07.11.2015 - у Національній поліції.

30.06.2015 Управлінням МВС України на Одеській залізниці видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно якого останній має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 8).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, під час припинення або запобігання злочинам або правопорушенням, а також виявленні і розкритті злочинів, розшуку осіб, що їх учинили, 10.08.2017 із позивачем стався нещасний випадок, про що свідчить акт Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 18.09.2017 № 35 форми Н-1* (а.с. 9-11).

Згідно свідоцтва про хворобу № 389 від 21.11.2017, виданого Медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області», травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 13).

Матеріали справи свідчать, що Управління соціального захисту населення Христинівської районної державної адміністрації видало ОСОБА_1 .03.2018 посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_2 , відповідно до якого позивач є інвалідом І групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 6). Указане посвідчення було дійсне до 01.03.2020.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА від 02.03.2020 ступінь втрати працездатності позивача склав - 90% (а.с. 12), у зв`язку із чим Управління соціального захисту населення Христинівської районної державної адміністрації видало ОСОБА_1 посвідчення від 10.04.2020 (а.с. 7), відповідно до якого позивач є особою з інвалідністю І групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-осіб з інвалідністю внаслідок війни (дійсне до 01.04.2022).

Із змісту довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 360940 від 11.04.2022 вбачається, що травма позивача, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків, у зв`язку із чим ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності «Б» з 01.04.2022 безтерміново (а.с. 12, зворотній бік).

У подальшому, за наслідками розгляду заяви позивача від 10.01.2023 про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідач листом від 13.01.2023 № 101/01-05 відмовив останньому в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, що травма, поранення, ТАК, пов`язані з виконанням службових обов`язків, не пов`язане з участю в бойових діях (а.с. 14).

Указану відмову відповідача позивач вважає протиправною, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону №3551-XII визначено коло осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 2 частини 2 статті 7 Закону №3551-XIІ встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Аналіз наведеної норми Закону свідчить про те, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків.

Як зазначалося вище, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та у Національній поліції. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності безтерміново з 01.04.2022, причина інвалідності: травма, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що для надання особі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до вищенаведених норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необхідною є наявність двох умов:

- особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань;

- такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Верховний Суд у постанові від 18.11.2020 у справі №1140/2362/18 вказав, що «визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «інвалідів війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав».

Отже, враховуючи, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків, це виключає можливість надання йому статусу саме інваліда війни.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №824/32/19-а.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону №3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у вже згаданій вище статті 4 цього ж Закону, згідно з частиною першою якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Таким чином, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни» за змістом Закону №3551-XII є те, що наданню особі такого статусу передує доведення факту безпосередньої участі у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України: особи з інвалідністю І та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Так, 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015, який не містить законодавчої дефініції «особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», натомість, застосовує термін «поліцейський» для позначення осіб, що проходять службу в органах поліції.

Водночас, вищевказаний закон не містить норм, які б прирівнювали правовий статус осіб рядового та начальницького органу внутрішніх справ та поліцейських.

Отже, законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а Національна поліція як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань.

Наведене в сукупності свідчить, що положеннями чинних правових норм не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а перехід зі служби в органах внутрішніх справ на службу в органах поліції не свідчить про автоматичне поширення правового статусу «особа рядового та начальницького органу внутрішніх справ» на поліцейських.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки позивач отримав травму, пов`язану з проходженням служби в поліції, а не під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а також зважаючи на те, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, відповідно, то відсутні підстави вважати, що позивач належить до складу осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, а тому до нього не можуть бути застосовні положення пункту 2 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ, відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, колегія суддів приходить до висновку про помилковість твердження Черкаського окружного адміністративного суду про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року - скасувати в та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п. 2 ч. 1 статті 263, п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Файдюк

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев