Справа № 520/26506/23
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року № 520/26506/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду в Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Шеченківському районі м. Харкова про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду в Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Шеченківському районі м. Харкова, в якому просить суд стягнути з бюджету держави на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користь кошти в сумі триста двадцять п`ять тисяч гривень шляхом безумовного списання, з держави Україна в рахунок матеріальної ( майнової) та моральної шкоди, спричиненої органом виконавчої влади - Управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що недоплата відповідачем за проміжок часу з 2019 рік по 2022 рік коштів пенсійного забезпечення потягнула за собою порушення права власності на кошти в об`ємі суми недоотриманої пенсії за вказаний вище період, яка згідно довідки, виданої відповідачем складає 174752,12 грн., що і є майновою шкодою. Також, позивач посилався на те, що відповідачем заподіяно йому моральну шкоду.

Відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до суду не надійшов.

Відзив на позовну заяву від Управління Державної казначейської служби України в Шеченківському районі м. Харкова до суду не надійшов.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 року по справі № 520/2463/22 визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019, викладене у листі № 16839-26867/М-02/8-2000/21 від 13.12.2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ДУ Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області №100/33623 (вих. № 33/41-2794) від 29.07.2021, з урахуванням раніше виплачених сум. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ).

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом на звернення позивача повідомило, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 по справі № 520/2463/22 головним управлінням здійснено перерахунок пенсії. Вказано, що з 01.12.2022 пенсія буде виплачуватися з урахуванням рішення суду, різниця в пенсії, обчислена за рішенням суду за період з 01.12.2019 по 30.11.2022, буде виплачена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Відповідно до розрахунку на доплату пенсії позивача за період з грудня 2019 року до листопада 2022 року сума доплати склала 174752,12 грн.

Позивач, вважаючи, що має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, звернувся з даним позовом до суду.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з бюджету держави на користь ОСОБА_1 кошти шляхом безумовного списання, з держави Україна в рахунок матеріальної (майнової) шкоди спричиненої органом виконавчої влади - Управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, суд зазначає наступне.

Позивач у позовній заяві посилався на те, що йому було причинено матеріальну (майнову) шкоду, яка складається з недоотриманої з 2019 року пенсії, що з урахуванням індексу інфляції складає : 253 650 (двісті п`ятдесят три тисячі шістсот п`ятдесят) гривень,

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для відшкодуванняшкоди впорядку 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З врахуванням встановлених судом обставин та відповідним їм правовідносин підставою для застосування цивільно-правової відповідальності за нормами статті 1166 ЦК України є наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Позивачу для доведення обгрунтованості своїх вимог необхідно підтвердити наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою як обов`язкову умову відповідальності за її спричинення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 у справі № 520/2463/22 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 .

ГУ ПФУ в Харківській області на виконання вказаного рішення здійснено з 01.12.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 .

При цьому, після такого перерахунку за період з грудня 2019 по листопад 2022 визначена сума, яка підлягає виплаті, що не заперечується позивачем.

Так, обов`язок виплатити перераховану суму пенсії з урахуванням раніше виплачених сум встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили.

Під матеріальною шкодою слід розуміти зменшення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом та мають певну економічну цінність і виражаються в грошовому вимірнику (в тому числі збитки).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відсутність виплати позивачу перерахованої пенсії не може ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення таких грошових коштів з боржника в порядку виконання судового рішення (відомості про закінчення відповідного зведеного виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні).

Невиплачені позивачеві кошти до та на виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 вказано, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача, який має надати докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених умов, які необхідні для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих умов виключає настання відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 910/15758/19.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Щодо позовних вимог в частині стягнути з бюджету держави на користь ОСОБА_1 кошти шляхом безумовного списання, з держави Україна в рахунок моральної шкоди, спричиненої органом виконавчої влади - Управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивачем зазначено, що діями посадових осіб Головного управління пенсійного фонду в Харківській області спричинена моральна шкода в сумі 70 тисяч гривень.

Також, позивач посилався на те, що через дії пенсійного органу в нього викликало неврологічне захворювання правої руки, від якого позивач лікувався з 2019 року.

Крім того, позивач вважає, що незаконними діями пенсійного органу, які полягали в регулярній невиплаті частини пенсійного забезпечення, що належить йому згідно діючого законодавства та відмові в виплаті вказаної суми вже після винесення та вступу в законну силу рішення суду, йому нанесено моральну шкоду, яка полягає в порушенні поняття про соціальну справедливість та демократичні засади державного устрою, а також розумінні того факту, що матеріальне забезпечення (пенсія) незаконно зменшена вдвоє на протязі великого проміжку часу та матеріальний стан позивача погіршено.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17).

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 641/5005/20 (провадження № № 61-19219св21) зазначено, що «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність всіх складових елементів правопорушення.

При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю пенсійного органу та моральною шкодою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.01.2023 року по справі № 454/287/22.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Щодо підсудності даної справа, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.04.2023р. позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Хакова про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 40 000 грн. Стягнуто з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави, суму судового збору в розмірі 599 грн. 97 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13.07.2023 р. апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління пенсійного фонду в харківській області задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.04.2023р. скасовано. Провадження у справі закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до Харківського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.07.2023р. заяву ОСОБА_1 задоволено. Справу № 638/652/23 передано для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Харкова про стягнення суми повернуто позивачу.

Вподальшому позивач подав даний позовом з аналогічними позовними вимогами.

При цьому, Верховний Суд в постанові від 27.02.2023 року по справі № 560/6180/22 зазначив, що з огляду на приписи частини другої статті 256 ЦПК України за наявності чинного рішення суду у цивільній справі про закриття провадження за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскаржувані рішення адміністративних судів про відмову у відкритті провадження у справі поставили під загрозу сутність гарантованих Конвенцією прав позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, тому вирішення спору слід продовжити за правилами адміністративного судочинства. Вказано, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у відкритті провадження у справі, наведених обставин не врахували та не звернули увагу на виникнення юрисдикційного конфлікту, який формально унеможливлює доступ позивача до розгляду цього спору за правилами цивільного судочинства.

З огляду на викладене та правову позицію Верховного Суду у постанові від 27.02.2023 року по справі № 560/6180/22 суд прийшов до висновку, що дана справа має бути розглянута адміністративним судом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду в Харківській області, Управління Державної казначейської служби України в Шеченківському районі м. Харкова про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.