Справа № 500/4779/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4779/23

07 листопада 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання - Хоміцької С.О., представника позивача - Василишина К.В., представника відповідача - Чайківської М.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.04.2023, а саме:

- податкове повідомлення-рішення №0-1918, яким визначено податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2022 рік в сумі 50 778,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення №0-1918, яким визначено податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2022 рік в сумі 73 932,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлові приміщення позивача відносяться до будівель сільськогосподарського призначення, віднесених до групи "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а тому не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень підпункту "ж" пп.266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Зазначає, що контролюючим органом безпідставно не застосовано до нього пільгу, передбачену підпунктом "ж" пп.266.2.2 статті 266 ПКУ та незаконно винесені податкові повідомлення-рішення №0-1918 та №0-1918 від 11.04.2023.

Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення №0-1918 та №0-1918 від 11.04.2023 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання на 20.09.2023.

Від відповідача 25.08.2023 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ОСОБА_1 є власником будівель площею 1 505,60 кв.м. та 1 562,40 кв.м у місті Збаражі, Тернопільському районі. Станом на 11.04.2023 позивачу сформовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими визначено суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Для застосування вказаної законодавчої норми необхідна наявність двох умов: власник об`єкта нерухомості має бути сільськогосподарським товаровиробником та використовувати таку будівлю (споруду) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Позивачем таких умов не підтверджено, не надано доказів того, що у 2022 році він використовував нежитлові приміщення з метою ведення селянського господарства для виготовлення сільськогосподарської продукції, також не подано до контролюючого органу декларацій, будь-яких інших звітних документів щодо отримання доходів від здійснення підприємницької діяльності за податковий період 2022 року.

Відтак, на переконання представника відповідача, відсутні підстави для звільнення об`єктів нерухомості, що належать позивачу, від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

11.09.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначається що позивач, починаючи з 2022 здійснює господарську діяльність у сільськогосподарській сфері, а саме займається розведенням тварин, що підтверджується довідкою Збаразької міської ради №210/2-08 від 28.07.2023. Зазначає, що рішенням Збаразької міської ради №VIII/8/127 від 09.07.2021 року встановлено ставку податку для фізичних осіб в розмірі 0,7% від розміру мінімальної заробітної плати.

Також позивач вказує на наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої підпунктом "ж" п.п 266.2.2 п.266.2 статті ПК України. Покликається на те, що нежитлові будівлі, які їй належать, віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються ним в оренду, лізинг, позичку. З огляду на викладене просив позов задовольнити.

13.09.2023 представник позивача надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою суду від 20.09.2023 без виходу в нарадчу кімнату клопотання представника позивача задоволено, розгляд справи відкладено на 07.11.2023.

Представник відповідача 29.09.2023 подала заперечення на відповідь на відзив від 11.09.2023.

06.11.2023 представник позивача подав додаткові пояснення у справі.

В судовому засіданні 07.11.2023 представник позивача просив позов задовольнити, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою підприємцем, основним видом діяльності якої є - 23.70 «Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю», також у видах діяльності зазначається і 01.49 «Розведення інших тварин».

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у ОСОБА_1 перебувають у власності будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) тваринницька будівля №2 площею 1562,4 м. кв.

2) тваринницька будівля літери «Й» площею 1505,6 м. кв.

З урахуванням вказаних даних, ОСОБА_1 було сформовано податкові повідомлення-рішення №0-1918 та №0-1918 від 11.04.2023р., якими визначено податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачуваного фізичними особами, які є власниками об`єкту нежитлової нерухомості, податковий період 2022 рік у розмірі 50 778,00 грн. та 73 932,00 грн.

Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення від 11.04.2023 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01.01.2015 набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведені вище нормативні приписи підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; 3) об`єкт нерухомості не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Сторонами визнається той факт, що діяльність позивача відповідає двом вищезазначеним критеріям, визначеним в пп. "ж" п.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Натомість, спірним в даній справі залишається питання чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

Згідно з пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Кодексу сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою па власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1 - 24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання (пп. 14.1.234 п.14.1 ст.14 ПК України).

Отже, визначаючись щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом проаналізованих законодавчих норм сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власновиробленої продукції рослинництва і тваринництва.

Суд вважає, що довідка Збаразької міської ради №210/2-08 від 28.07.2023, а також, закупівельні акти від 22.03.2022 та 28.04.2022 є достатніми та належними доказами того, що впродовж 2022 позивач відповідав ознакам сільськогосподарського товаровиробника.

При цьому, суд погоджується із твердженнями представника відповідача з приводу того, що такий вид діяльності як 01.49 «Розведення інших тварин» був доданий лише 24.07.2023.

Проте, дана обставина свідчить про можливу наявність у його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 або ч. 9 ст.164 КУпАП.

Разом з тим, дана обставина не спростовує того факту, що позивач відноситься до сільськогосподарського товаровиробника та, відповідно, здійснює діяльність з вирощення сільськогосподарської продукції.

Виходячи з вищенаведених фактів можна дійти висновку, що наявні достатні та необхідні правові підстави для застосування до даних спірних правовідносин підпункту "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Суд зазначає що відповідачем до суду не надано належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності спірних рішень, а відтак доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та про доцільність їх задоволення.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу даної позовної заяви у розмірі 1247,10 грн.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1247,10 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 11.04.2023:

- №0-1918, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік в сумі 50 778 грн;

- №0-1918, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік в сумі 73 932 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору сплаченого при поданні позову в сумі 1247 грн 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

Головуючий суддя Осташ А.В.