Справа № 240/15022/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15022/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Є.Ю.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

08 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Житомирській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 24.02.2021 № Ф-218-17 на суму 37788, 74 грн та здійснити коригування індивідуальної картки платника податків ОСОБА_1 , шляхом зменшення грошового зобов`язання з єдиного внеску, нарахованого відповідно до оспорюваної вимоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 24.02.2021 № Ф-218-17 є протиправною та такою, що прийнята всупереч приписів чинного законодавства України, так як позивач з моменту реєстрації фактично не здійснював підприємницьку діяльність. Крім того, позивач вказав, що періодично з 2017 року по 2020 року він був працевлаштованим, а тому, відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", звільняється від сплати єдиного внеску, оскільки сплату єдиного внеску у такому випадку проводив його роботодавець.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24.02.2021 № Ф-218-17 в частині нарахування ФОП ОСОБА_1 недоїмки в сумі 18661,17 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Житомирській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 , шляхом виключення нарахування єдиного соціального внеску в сумі 18661,17 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 530,17 грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем 09.07.2007 було здійснено державну реєстрацію, як фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування.

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 25.05.2023, що містяться в матеріалах справи, вбачається що позивач перебував у трудових відносинах з Відділом освіти, охорони здоров"я культури та спорту Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області та Олііївською сільською радою Житомирського району Житомирської області. Зокрема, роботодавцем позивача було сплачено єдиний соціальний внесок:

- за 4 квартал 2017 року сплачено 1224,27 грн;

- за 1 квартал 2018 року сплачено 2177,06 грн;

- за 2 квартал 2018 року сплачено 345,15 грн;

- за 4 квартал 2018 року сплачено 1400,21 грн;

- за 1 квартал 2019 року сплачено 2475,61 грн;

- за 2 квартал 2019 року сплачено 652,19 грн;

- за 4 квартал 2019 року сплачено 2090,42 грн;

- за 1 квартал 2020 року сплачено 2833,91 грн;

- за 2 квартал 2020 року сплачено 373,18 грн;

- за 4 квартал 2020 року сплачено 2420,71 грн.

24 лютого 2021 року Головне управління ДПС у Житомирській області, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, сформувало позивачу вимогу про сплату боргу № Ф-218-17 з єдиного соціального внеску на загальну суму 37788,74 грн.

Не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у період з 2017 року по 2020 року, тобто за період нарахування недоїмки з ЄСВ, яка є предметом даного спору, мінімальну суму страхового внеску роботодавцем позивача було сплачено лише у січні- лютому 2020 року та у жовтні - листопаді 2020 року. У інші періоди мінімального страхового внеску у повному обсязі сплачено не було. Відтак, з метою уникнення подвійного оподаткування доходів позивача, що є непереборним тягарем щодо сплати позивачем податків до бюджету та призводить до подвійного оподаткування доходів платника податків, необхідно зменшити заборгованість по ЄСВ позивача за спірний період з урахуванням сплаченого роботодавцем позивача страхового внеску у сумі 18661,17 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (Закон №2464-VI, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Метою запровадження ЄСВ є необхідність консолідації діяльності фондів в частині розподілу внесків на соціальне та пенсійне страхування.

Цей платіж замінив собою чотири окремих нарахування, які нараховували та утримували на фонд оплати праці працюючих, а саме до Пенсійного фонду, до фондів страхування на випадок безробіття, до фонду із тимчасової втрати працездатності, до фонду від нещасних випадків на виробництві.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч.2 ст.2 Закону № 2464-VI).

За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно із п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Із прийняттям Закону України від 03.10.2017 №2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесені зміни до Закону №2464, що набрали чинності з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями (в т.ч. які перебувають на спрощеній системі оподаткування). Так, з 01.01.2018 всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), окрім звільнених ст. 4 Закону категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, тобто змінено період (рік на квартал). Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України (ДПС України), поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

За приписами п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VІ недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.25 Закону №2464-VІ податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Наведене правове регулювання беззаперечно свідчить на користь висновку, що визнання особи платником єдиного внеску пов`язане з фактом її реєстрації як фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п.14.1.226 ст.14 Податкового Кодексу України самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи в науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, положеннями Закону №2464-VI відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу самозайнятої особи Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи - підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У зв`язку з викладеним суд касаційної інстанції у згаданій постанові сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах Державної податкової служби і зареєстровані як фізичні особи підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, як підкреслив Верховний Суд, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо правомірності формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) на суму 18661,17 грн, колегія суддів враховує наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач протягом 2017 - 2020 років перебував у трудових відносинах з Відділом освіти, охорони здоров`я культури та спорту Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області та Олііївською сільською радою Житомирського району Житомирської області. Зокрема, роботодавцем позивача було сплачено єдиний соціальний внесок лише за такі періоди та у розмірах: за 4 квартал 2017 року сплачено 1224,27 грн; за 1 квартал 2018 року сплачено 2177,06 грн; за 2 квартал 2018 року сплачено 345,15 грн; за 4 квартал 2018 року сплачено 1400,21 грн; за 1 квартал 2019 року сплачено 2475,61 грн; за 2 квартал 2019 року сплачено 652,19 грн; за 4 квартал 2019 року сплачено 2090,42 грн; за 1 квартал 2020 року сплачено 2833,91 грн; за 2 квартал 2020 року сплачено 373,18 грн; за 4 квартал 2020 року сплачено 2420,71 грн.

Водночас, відповідно до інтегрованої картки позивача обліковується недоїмка на суму 37788,74 грн, яка виникла за рахунок нарахувань: за 2017 рік на суму 8448,00 грн по терміну сплати 09.02.2018; за січень - березень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.04.2018; за квітень - червень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.07.2018; за липень - вересень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 19.10.2018; за жовтень - грудень 2018 року на суму 2457,18 грн по терміну сплати 21.01.2019; за січень - березень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 19.04.2019; за квітень - червень 2019 року на суму 2754,18грн по терміну сплати 19.07.2019; за липень - вересень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 21.10.2019; за жовтень - грудень 2019 року на суму 2754,18 грн по терміну сплати 20.01.2020; за січень- лютий 2020 на суму 2078,12 грн по терміну сплати 21.04.2020; за червень 2020 року на суму 1039,06 грн по терміну сплати 20.07.2020; за липень - вересень 2020 року на суму 3178,12 грн по терміну сплати 19.10.2020; за жовтень - листопад 2020 року на суму 2200,00 грн по терміну сплати 19.01.2021.

Із зазначеного вбачається, що у період з 2017 року по 2020 року, тобто за період нарахування недоїмки з ЄСВ, яка є предметом даного спору, мінімальну суму страхового внеску роботодавцем позивача було сплачено лише у січні- лютому 2020 року та у жовтні - листопаді 2020 року. У інші періоди мінімального страхового внеску у повному обсязі сплачено не було.

Відтак, з метою уникнення подвійного оподаткування доходів позивача, що є непереборним тягарем щодо сплати позивачем податків до бюджету та призводить до подвійного оподаткування доходів платника податків, необхідне зменшити заборгованість по ЄСВ позивача за спірний період з урахуванням сплаченого роботодавцем позивача страхового внеску.

Зокрема, за 2017 рік 8448,00 грн -1224,27 грн = 7223,73 грн;

за січень - березень 2018 року на суму 2457,18 грн - 2177,06 грн = 280,12 грн;

за квітень - червень 2018 року на суму 2457,18 грн - 345,15 грн = 2112,03 грн;

за жовтень - грудень 2018 року на суму 2457,18 грн - 1400,21 грн = 1056,97 грн;

за січень - березень 2019 року на суму 2754,18 грн - 2475,61 грн = 278,57 грн;

за квітень - червень 2019 року на суму 2754,18грн - 652,19 грн = 2101,99 грн;

за жовтень - грудень 2019 року на суму 2754,18 грн - 2090,42 грн = 663,76 грн;

за червень 2020 року на суму 1039,06 грн - 373,18 грн = 665,88 грн;

А також, як вже зазначалося вище, за січень - лютий 2020 року на 2078,12 грн та за жовтень - листопад 2020 року на 2200,00 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що Головним управлінням ДПС у Житомирській області протиправно нараховано позивачу недоїмку з ЄСВ у сумі 18661,17 грн.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача судом першої інстанції вірно зобов`язано відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення нарахування єдиного соціального внеску в сумі 18661,17 грн.

Відповідно дост.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.