Справа № 199/6762/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 199/6762/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року в адміністративній справі №199/6762/22 (головуючий суддя I інстанції - Богун О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Рядового поліції 3 батальйону 1 роти Мирошніченка Олександра Вадимовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 14.09.2022 року звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до рядового поліції 3 батальйону 1 роти Мирошніченка О.В., в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №5860746 від 07 вересня 2022 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 вересня 2022 року відповідачем винесено постанову серії ЕАР №5860746 у відношенні ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої позивача визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме - порушення вимоги дорожньої розмітки 1.1. за адресою - проспект Слобожанський, ЛЕПЗ в м. Дніпрі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Постанову Рядового поліції 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Мирошніченка Олександра Вадимовича про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення на у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5860746 від 07вересня 2022 року скасовано та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за ч.1 ст.247 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд при прийнятті рішення безпідставно не прийняв до уваги надані відповідачем пояснення та докази вчинення позивачем правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови посадова особа скаржника діяла законно, в межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством. Вказані обставини судом залишені поза увагою, а відтак рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2023 року апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції повернуто скаржникові.

Постановою Верховного Суду від 27 липня 2023 року скасовано ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2023 року та справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження за скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року в адміністративній справі №199/6762/22.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

У період з 28.08.2023 року по 15.09.2023 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 19.09.2023 року по 12.10.2023 року головуюча суддя Юрко І.В. перебувала на лікарняному.

Судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку статтей 286, 311 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Судами першої інстанції та апеляційної інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5860746 від 07.09.2022 року, винесеною Рядовим поліції Мирошніченко Олександром Вадимовичем 3 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме - перетнув дорожню розмітку 1.1. в момент виїзду на просп. Слобожанський.

Цією ж постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с. 6).

Не погодившись з постановою, позивач оскаржив її до суду.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, зазначив, що відповідачем не доведено правомірність винесення спірної постанови, а також не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження законності та обґрунтованості винесення спірної постанови відносно позивача.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП визначено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Проаналізувавши доводи сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд зазначає, що відповідачем належним чином не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Будь-яких доказів фіксування вчиненого правопорушення скаржником не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Посилання скаржника на відеозапис з камери фіксації на проїзній частині, апеляційним судом до уваги не приймається з огляду на таке.

Згідно зі статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона не містить відомостей про здійснення відеозапису правопорушення та наявність такого відеозапису взагалі, як і приєднання такого запису до постанови, що є порушенням вимог статті 283 КУпАП щодо змісту постанови.

Отже, в силу зазначених вище положень статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України відеозапис з камери поліцейського є неналежним доказом у даній справі, а тому колегія суддів не враховує вказаний доказ під час розгляду апеляційної скарги.

Інших доказів на підтвердження наявності в діях позивача адміністративного правопорушення відповідачем судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийняття постанови серії ЕАР № 5860746 від 07 вересня 2022 року.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/17 встановлено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

В обґрунтування понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано наступні документи:

- копія договору про надання правничої (правової) допомоги від 20.09.2023 року №2009/23;

- додаткова угода №1/1 від 20.09.2023 року до договору про надання правової допомоги №2009/23;

- копія акту прийому-передачі послуг наданої правничої допомоги від 21.09.2023 року №1;

Зі змісту додаткової угоди №1/1 до договору від 20.09.2023 року вбачається, що вартість послуг з надання правничої допомоги (гонорар) становить:

- консультація з правових питань - 1000 грн;

- ознайомлення з матеріалами справи - 1000 грн;

- складання відзиву на апеляційну скаргу - 6000 грн.

Також у додатковій угоді зазначено, що вартість інших процесуальних документів та вчинення процесуальних дій розраховується наступних чином: 1 (одна) година витраченого часу для надання правничої допомоги - 1500 грн.

Колегія суддів зазначає, що вказана вартість послуг (суми гонорару) жодним чином не обґрунтовані, не конкретизовані та не підтверджені належними доказами щодо їх виконання та витраченого часу.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

Аналізуючи наведені вище докази стосовно правничої допомоги, апеляційний суд зазначає, що вказані в договорі та додатковій угоді послуги є загальними та неконкретизованими, без визначення конкретних дій, які вчинені адвокатом в суді апеляційної інстанції.

Крім того, слід зауважити, що вказана справа розглядалась в суді апеляційної інстанції у порядку письмового провадження, будь-яких додаткових доказів або пояснень суд не витребовував, справа є незначною, а спірні правовідносини - поширеними та типовими. Доводи відзиву на апеляційну скаргу фактично дублюють позицію позивача, викладену у позовній заяві та висновки суду першої інстанції.

Відтак, наданими доказами не підтверджено обґрунтованість та фактичний обсяг витрат позивача на правничу допомогу у цій справі.

Крім того, згідно договору та акту про виконання послуг правничої допомоги, такі послуги надані адвокатом Кірєєвим С.В..

Відповідно до частини 4 статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

До відзиву не надано будь-якого документа, передбаченого ч.4 ст.59 КАС України, про повноваження Кірєєва С.В. представляти інтереси позивача в Третьому апеляційному адміністративному суді, та матеріали справи таких документів не містять.

Наявна в матеріалах копія ордеру адвоката Кірєєва С.В. видана на право представляти інтереси ОСОБА_1 лише в Управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області.

Таким чином, зважаючи на предмет спору, складність адміністративної справи, яка не є складною та відсутність належного обґрунтування зазначеної в заяві суми, а також відсутність документів про повноваження представника на надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року в адміністративній справі №199/6762/22 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2022 року в адміністративній справі №199/6762/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко