Справа № 420/22468/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 28 серпня 2023 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті страхової виплати відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону, що діяв на момент настання нещасного випадку - 14.07.2022р.), що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_2 ;

- встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 19 листопада 1983 року і до моменту його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату відповідно до частини 6 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 ..

Адміністративний позов мотивовано наступним

Позивачка зазначає, що вона - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19 листопада 1983 року уклала шлюб із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З цього часу та по день його смерті ми жили разом однією сім`єю. За період шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Так, 14 липня 2022 року на пішохідній доріжці на вулиці Семінарській м. Одеси (непарна сторона) напроти корпусу № 7х національного університету «Одеська політехніка» стався нещасний випадок: впало дерево на ОСОБА_2 . Одеським Бюро судово-медичної експертизи було встановлено, що смерть ОСОБА_2 знаходиться у прямому причинному зв`язку з поєднаною травмою голови, грудної клітки, хребта у вигляді множинних переломів кісток з пошкодженням внутрішніх органів і настала внаслідок розвитку комбінованого шоку.

Комісією із спеціального розслідування нещасного випадку, призначеною наказом начальника Голови управління Держпраці в Одеській області від 21.07.2022 року №343/ОД, нещасний випадок, що стався 14 липня 2022 року в Національному університеті «Одеська політехніка» з електромонтером ОСОБА_2 , 1962 року народження, визнаний пов`язаним з виробництвом. Таким чином, 19.04.2023 року був складений Акт за формою Н-1/П , який був виданий позивачці, як дружині потерпілого.

21 червня 2023 року позивачка, як дружина загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, звернулася до місцевого органу Пенсійного Фонду України в Одеській області з заявою про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати.

17 липня 2023 року позивачка отримала рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про відмову у призначенні одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого №15001-23-1 від 27.06.2023року.

Рішення вмотивовано тим, що позивачка, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок загального захворювання безстроково. Крім того, на день смерті чоловіка вона працювала та отримувала заробітну плату. Відтак, не належить до непрацездатних осіб і не перебувала на утриманні померлого, у зв`язку з чим підстави для призначення щомісячних страхових виплат відсутні.

Також позивачці було відмовлено у призначенні одноразової допомоги на сім`ю дружиною або дитиною, у зв`язку із тим, що реєстрація місця проживання померлого чоловіка не співпадає з реєстрацією місця проживання її та дітей, а тому підстави для призначення одноразової допомоги на сім`ю дружині відсутні.

Водночас позивачці було повідомлено, що призначення страхових виплат у зв`язку із смертю годувальника буде можливим після встановлення в судовому порядку факту знаходження на утриманні загиблого та факту проживання однією сім`єю з померлим станом на день настання нещасного випадку.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Відзив на адміністративний позов вмотивовано наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до абз.2 ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно рішення Конституційного Суду України №у005р710-99 від 03.06.1999 року обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Відповідач зазначає, що в даному випадку станом на дату подачі заяви про встановлення факту ці обставини - спільне харчування, спільна участь у витратах на утримання житла, спільний бюджет та інше - не доведені позивачем. Із змісту п.2 ч.2 ст.43 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» слідує, що законодавцем було передбачено декілька варіантів документів, а саме: довідку про склад сім`ї або копію відповідного рішення суду.

У зв`язку з тим, що втратив чинність нормативний документ (наказ Міністерства праці та соціальної політики від 22.07.2003 р. №204), який передбачав форму довідки про склад сім`ї, то у даному випадку єдиним способом підтвердження належності померлого ОСОБА_2 до складу сім`ї ОСОБА_1 являється відповідне судове рішення як результат встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю позивачки з її померлим чоловіком. Довідка про склад сім`ї копія якої додана позивачем до позовної заяви чи інша довідка, що подавалась позивачкою до Головного управління разом із заявою про призначення одноразової допомоги на сім`ю, не являється документом або письмовим доказом у розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджують належність померлого ОСОБА_2 до складу сім`ї позивачки.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

22 вересня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №ЕП/38074/23).

Станом на 08 листопада 2023 року, інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19 листопада 1983 року уклала шлюб із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

За період шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Як зазначила позивачка, з 1999 року їх сім`я мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № СЗ-ПЗО1О-ф/л від 19.06.2023 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , онуки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також мати позивачки ОСОБА_7 .

ОСОБА_2 був зареєстрований за іншою адресою ( АДРЕСА_3 ), проте, як зазначила позивачка, з моменту купівлі квартири АДРЕСА_2 проживав разом із сім`єю.

Згідно із копією паспорта серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що 15.07.2022 року складено відповідний актовий запис №7126.

Згідно із договором-замовленням на організацію поховання №089678 від 15.07.2022 року та довідкою №5927 від 16.07.2022 року, виданою КП Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування Одеський крематорій, організація та оплата поховання ОСОБА_2 була здійснена ОСОБА_1 .

Відповідно до Акта про не проживання особи за місцем реєстрації від 08.08.2023 року, комісією у складі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ініціативою власника квартири АДРЕСА_4 , складено акт про те, що за вищевказаною адресою, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за даною адресою, але фактично не проживав, починаючи з 04.07.2015 року та по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . В акті зазначено, що ОСОБА_2 фактично проживав за адресою АДРЕСА_1 , разом із дружиною ОСОБА_1 та іншими членами сім`ї. В квартирі АДРЕСА_4 , особистих речей, які б вказували на фактичне постійне проживання ОСОБА_2 не виявлено (а.с. 27).

Згідно із Актом про фактичне місце проживання особи за адресою АДРЕСА_1 від 10.08.2023 року комісія у складі: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 в присутності уповноваженої особи керуючої Житлово-будівельного кооперативу «Ленінський-19» Станєвої В.І. та власника житлового приміщення ОСОБА_1 , склали цей акт про те, що ОСОБА_2 , до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; у квартирі перебувають його особисті речі, документи, велика кількість фотографій, автомобіль, який належав померлому, постійно перебував у дворі або навпроти вікон квартири, коли він з дружиною їздив на автомобілі. Померлого часто бачили із пакунками продуктів, які він купляв та приносив до квартири, де постійно проживав (а.с. 28).

Комісією із спеціального розслідування нещасного випадку, призначеною наказом начальника Голови управління Держпраці в Одеській області від 21.07.2022 року №343/ОД, нещасний випадок, що стався 14 липня 2022 року в Національному університеті «Одеська політехніка» з електромонтером ОСОБА_2 , 1962 року народження, визнаний пов`язаним з виробництвом.

19.04.2023 року був складений Акт за формою Н-1/П , який був виданий ОСОБА_1 , як дружині потерпілого.

21 червня 2023 року, ОСОБА_1 , як дружина загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області з заявою про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати.

17 липня 2023 року позивачка отримала рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про відмову у призначенні одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого №15001-23-1 від 27.06.2023року (а.с. 13-14).

Рішення вмотивовано тим, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок загального захворювання безстроково. Крім того, на день смерті чоловіка вона працювала та отримувала заробітну плату. Відтак, не належить до непрацездатних осіб і не перебувала на утриманні померлого, у зв`язку з чим підстави для призначення щомісячних страхових виплат відсутні.

Також зазначеним рішенням позивачці було відмовлено у призначенні одноразової допомоги на сім`ю дружині ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що реєстрація місця проживання померлого чоловіка не співпадає з реєстрацією місця проживання дружини, а тому підстави для призначення одноразової допомоги на сім`ю дружині відсутні.

Позивачка, вважаючи відмову у призначенні та виплаті їй страхової виплати відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону, що діяв на момент настання нещасного випадку - 14.07.2022 року), що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_2 протиправною, звернулась до суду із даним позовом.

Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень в частині розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 .

Релевантні джерела права та висновки суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 1 Конституції України Україна є соціальною та правовою державою.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1105-XIV).

Відповідно до частини першої статті 36 Закону №1105-XIV, страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно із частиною сьомою статті 36 Закону №1105-XIV страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Статтею 41 Закону №1105-XIV встановлено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Відповідно до частини шостої статті 42 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Так, не є спірним питанням у справі, що смерть ОСОБА_2 сталась внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до частини другої статті 43 Закону №1105-XIV Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника:

1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду;

3) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про батьків або іншого члена сім`ї померлого, який не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку;

4) довідки навчального закладу про те, що член сім`ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання;

5) довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім`ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону №1105-XIV факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку.

Постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року №11 затверджено Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат (далі Порядок №11).

Відповідно до пункту 1.1. розділу І дія цього Порядку поширюється на потерпілих від нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання (далі - потерпілі) та осіб, які мають право на страхові виплати в разі втрати годувальника.

Згідно із пунктом 5.1. розділу Порядку №11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються:

заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;

копії паспорта;

копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого);

довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

Згідно із частинами першою, другою статті 44 №1105-XIV Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Аналогічні вимоги містяться в пунктах 1.3., 1.4. Порядку №11.

Отже зазначена норма передбачає різні види допомог та суб`єктів отримання.

Ключовим питанням у цій справі є визначення кола осіб (членів сім`ї), які мають право на отримання страхових виплат (одноразової допомоги у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату) у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Як встановлено судом, у зв`язку із смертю чоловіка, яка настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 14.07.2022 року, позивачка звернулася до управління із заявою про отримання в порядку статті 42 Закону № 1105-XIV одноразової допомоги у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Проте у задоволенні вимог заявниці було відмовлено з посиланням на те, що реєстрація місця проживання померлого чоловіка не співпадає з реєстрацією місця проживання дружини, а тому підстави для призначення одноразової допомоги на сім`ю дружині відсутні.

Суд також зазначає, що визначення поняття сім`ї та її членів закріплено в СК України і відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Закон №1105-XIV не містить визначення сім`ї та її членів і не містить вимоги, згідно з якою право на отримання страхової виплати обов`язкової реєстрації місця проживання членів сім`ї потерпілого, смерть якого настала внаслідок нещасного випадку на виробництві.

За такого правового регулювання з урахуванням предмету спору, суд визнає, що Сімейний кодекс України є спеціальним законом який має враховуватись при визначені поняття сім`ї та її членів при вирішенні питання щодо наявності права на отримання допомоги передбаченої Законом № 1105-XIV.

Отже, суд вважає, що в даних правовідносинах факт того, що реєстрація місця проживання позивачки та дітей не співпадає з реєстрацією місця проживання ОСОБА_2 не свідчить, що така сім`я перестала бути сім`єю та відповідно втратила право на отримання страхових виплат внаслідок настанням страхового випадку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Така позиція висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постанові по справі №531/295/19 від 08.12.2021 року.

Водночас, суд констатує, що наявні в матеріалах справи докази, а саме: копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ; копії свідоцтв про народження дітей; копія договору-замовленням на організацію поховання № 089678 від 15.07.2022 року; довідка №5927 від 16.07.2022 року, видана КП Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування Одеський крематорій; Акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 08.08.2023 року; Актом про фактичне місце проживання особи за адресою АДРЕСА_1 від 10.08.2023 року; копії документів померлого ОСОБА_2 , які були надані до суду його дружиною ОСОБА_1 (паспорт, ідентифікаційний номер, пенсійне посвідчення, військовий квиток, свідоцтво про реєстрацію автомобіля, медична довідка, медична картка тощо); докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 обслуговувався у поліклініці №28, сімейний лікар ОСОБА_15 , з якою було укладено декларацію №ОООО-Р5Р7-13Е1 10.05.2018 р. та довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом зазначена - ОСОБА_1 ; копії аналізів, які здавав померлий ОСОБА_2 ; спільні сімейні фотографії; є належними та допустимими доказами, які підтверджують, що ОСОБА_1 постійно мешкали разом з померлим чоловіком ОСОБА_2 та вели спільне господарство до моменту смерті останнього.

Крім того, зазначені докази підтверджують, що на момент смерті ОСОБА_2 , подружжя мешкало за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, доводи відповідача відносно не підтвердження належними доказами факту спільного проживання та перебування позивачки на утриманні померлого чоловіка, та того, що вони були пов`язані спільним побутом, є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд вважає необхідним зазначити таке.

01.01.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 року № 2620-ІХ.

Відповідно до пункту 2 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону від 21.09.2022 року № 2620-ІХ припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року.

Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Підсумовуючи, з 01.01.2023 року відбулося публічне правонаступництво, перехід прав та обов`язків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській й області до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №15001-23-1 від 27.06.2023року в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті страхової виплати відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону, що діяв на момент настання нещасного випадку - 14.07.2022 року), що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_2 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 .

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функцій іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат

Згідно із частиною першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції №05 від 20.08.2023 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачкою сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257, 258, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №15001-23-1 від 27.06.2023 року в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті страхової виплати відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону, що діяв на момент настання нещасного випадку - 14.07.2022 року), що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ).

Суддя С.О. Cтефанов