Справа № 620/16883/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Собківа Я.М., та суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, про визнання протиправною та скасування податкових вимог,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби Чернігівської області, в якому просять:

-визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 24.09.2021 за №0-2526, за якою ОСОБА_1 станом на 23.09.2021 має податковий борг в загальній сумі 42451,50 грн, в тому числі: 39186,00 - податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування; 3265,50 - військовий збір, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування;

-визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 24.09.2021 за № 0-2526, за якою ОСОБА_3 станом на 23.09.2021 має податковий борг в загальній сумі 42451,50 грн, в тому числі: 39186,00 - податок на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування; 3265,50 - військовий збір, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року у задоволені позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та правонаступник ОСОБА_2 , посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовільнити позовні вимоги в повному обсязі, та замінити позивача ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_2 , яка фактично прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно ст. 52 КАС України У разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

В матеріалах справах міститься свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 від 18.04.2022 року ОСОБА_3 .

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

16 березня 2023 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В апеляційних скаргах позивачі наголошують про безпідставність висновків суду першої інстанції що ОСОБА_4 є нерезидентом оскільки не проживала (перебувала) на території України понад 183 дні (включаючи день приїзду та від`їзду), також висновок про те що посвідка на постійне проживання в Україні є лише дозволом на постійне проживання в Україні та не підтверджує факт проживання.

Позивачі в апеляційних скаргах вказують на те що суд першої інстанції в порушення норм чинного законодавства України, самостійно збирав докази що мають значення для правильного вирішення спору.(Ухвала від 23.09.2022)

Проаналізувавши мотиви суду першої інстанції позивачі дійшли висновку що, ОСОБА_4 має статус резидента, тому податкові вимоги підлягають скасуванню, а рішення прийняте без дотримання норм матеріального та процесуального права

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДПС у Чернігівській області на виконання вимог ст. 59, 60 Податкового кодексу України ОСОБА_1 направлено податкову вимогу від 24.09.2021 за №0-2526, згідно якої за позивачем обліковувався податковий борг на загальну суму 42451,50 грн., в тому числі по податку на доходи фізичних осіб в сумі 39186,00 грн., з військового збору в сумі 3265,5 грн. (а.с.26).

ОСОБА_3 направлено податкову вимогу від 24.09.2021 №0-2526, згідно якої за позивачем обліковувався податковий борг на загальну суму 42451,50 грн., в тому числі по податку на доходи фізичних осіб в сумі 39186,00 грн., з військового збору в сумі 3265,5 грн. (а.с.27).

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивачі звернулись до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.122 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що нерезиденти - це: фізичні особи, які не є резидентами України.

Відповідно до пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України резидент - це: фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Якщо всупереч закону фізична особа - громадянин України має також громадянство іншої країни, то з метою оподаткування цим податком така особа вважається громадянином України, який не має права на залік податків, сплачених за кордоном, передбаченого цим Кодексом або нормами міжнародних угод України.

Якщо фізична особа є особою без громадянства і на неї не поширюються положення абзаців першого - четвертого цього підпункту, то її статус визначається згідно з нормами міжнародного права.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

У разі якщо у розділі IV цього Кодексу використовується термін "резидент" у відповідних відмінках, під цим терміном розуміється "фізична особа - резидент".

Для цілей цього підпункту не вважається достатньою умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи набуття особою статусу електронного резидента (е-резидента);

п.17 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні;

ч.1 ст.5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

ч.1,17 ст.4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання. Особи, стосовно яких прийнято рішення про припинення громадянства України або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, зобов`язані виїхати з України або звернутися із заявою про надання дозволу на імміграцію протягом 30 днів з дня прийняття такого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до частини 3 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Згідно з частинами 6-9 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Згідно з пп. "а" пп. 174.2.1 п. 174.2 ст. 174 ПК України за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб оподатковується вартість власності, що успадковується членами сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення.

За визначенням пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 ПК України членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, чоловік або дружина, діти, у тому числі усиновлені. Інші члени сім`ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення.

Відповідно до п.174.2.3 ст. 174 Податкового кодексу України за ставкою, визначеною у пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу, для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем від спадкодавця-нерезидента, та для будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцем-нерезидентом від спадкодавця-резидента.

Згідно з п.167.1. ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно статті 3 Закону України "Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-ІV місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

При цьому, п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України).

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України).

Водночас, п.179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при отримані спадщини платник податку має подати відповідну декларацію, сплатити податок на доходи та військовий збір, однак в разі отримання спадщини від члена сім`ї першого ступеня споріднення та з 01.01.2017 другого ступеня споріднення, такий об`єкти спадщини оподатковується за нульовою ставкою, що звільняє спадкоємця від сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та від подання декларації про майновий стан і доходи.

Проаналізувавши Закон України від 07.06.2001 № 2491 «Про імміграцію» колегія суддів згідна що посвідка на постійне проживання в Україні є лише дозволом на постійне проживання в Україні та не підтверджує факт проживання (постійного проживання) іноземця в Україні, тому не може бути документом, який свідчить про резидентський статус платника податку в Україні.

Враховуючи викладене, документами, що підтверджують перебування фізичної особи - нерезидента на митній території України понад 183 календарні дні є паспортний документ та/або імміграційна картка, довідка з прикордонної служби, а також документи, на підставі яких він тимчасово (постійно) проживає в Україні.

Відповідно до отриманої інформації від Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_4 14.08.2018 виїхала з території України та в`їхала в Україну 04.09.2018, що підтверджується листом від 01.11.2022 №91-32346/0/15-22.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 є нерезидентом, оскільки не проживала (перебувала) на території України понад 183 дні (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом календарного року, а саме до дня своєї смерті.

Тому дохід, отриманий позивачами у вигляді успадкованих часток у праві власності на житловий будинок від матері, яка є членом сім`ї позивачів першого ступеня споріднення, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною Податковим кодексом України, а відтак у позивачів наявний обов`язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та подання декларації про майновий стан і доходи.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Суддя Файдюк В.В.