Справа № 420/11195/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач) у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.12.2020 року просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення своєчасного розрахунку з позивачем одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби та грошової компенсації за 84 невикористаних календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки, зобов`язати відповідача здійснити розрахунок з позивачем одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з військової служби в розмірі 61610грн. мотивуючи це тим, що йому при звільнені з військової служби не було своєчасно виплачено одноразова грошова допомога у розмірі 162648грн., а тому відповідач за 100 днів затримки повинен сплатити середній заробіток у вказаній сумі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Цховребову М.Г.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Цховребової М.Г. від 28 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим (враховуючи довготривалу відпустку головуючого судді Цховребової М.Г.), 11.09.2023 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, адміністративну справу №420/11195/20 передано для розгляду судді Іванову Е.А.Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою судді від 18.09.2023 року прийнято до провадження адміністративну справу та вирішено розпочати розгляд даної справи спочатку.

Ухвалою суду від 07.11.2023року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, який обґрунтований тим, що відповідач діяв в межах чинного законодавства з врахуванням обмеженого фінансування, та позивачу була нарахована (без вирахування податків та зборів) грошова компенсація за 84 невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки в сумі 37951,20грн., та одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років служби в сумі 162648грн. У серпні 2020 року позивачу виплачено грошову компенсацію повністю (у сумі 37951,20грн.) разом з іншими виплатами на загальну суму 90852,43грн. з відрахуванням 1,5% військового збору в розмірі 1383,54грн. та просить зменшити розмір відшкодування виходячи з позиції Верховного суду сформульованої у постанові №6-113цс16 від 27.04.2016р. та №761/9584/15-ц. Та з урахування цієї практики ВС сума, що підлягає стягненню на користь позивача становить 1755,34грн.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Обставини справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні прапорщик, та наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України №339-ос від 31.07.2020 року його звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу за п.п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 16.08.2020 року(а.с.15).

Згідно вказаного наказу військова частина повинна йому виплатити при звільнені грошову компенсацію за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки, та одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби.

На виконання вищевказаного наказу відповідачем була нарахована позивачу (без вирахування податків та зборів) грошова компенсація за 84 невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки в сумі 37951,20грн., та одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років служби в сумі 162648грн.

13 серпня 2020 року позивачу перераховано на картковий рахунок грошову компенсацію за 84 невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки у сумі 37951,20грн. що увійшло до інших виплат на загальну суму 90852,43грн. з відрахуванням 1,5% військового збору в розмірі 1383,54грн. (а.с.31, 32,33-35, 36).

Таким чином станом на 16.08.2020 року відповідач не розрахувався з позивачем щодо одноразової грошової допомоги на суму 162648грн, та виплатив належну суму тільки 17.12.2020 року, про що свідчить платіжне доручення №2480 від 15.12.2020 року (копія знаходиться в матеріалах справи).

Не погоджуючись із несвоєчасним розрахунком при звільненні, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Джерела права та висновки суду.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно ст. 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно п.293 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» від 29.12.2009 р. №1115 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Статтею 116 Кодексу Законів про Працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно частини 2 статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом пункту 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 у справі №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 15 вересня 2015 року у справі №21-1765а15 непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статті 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічну правову позицію було також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року по справі №821/1083/17, відповідно до якої ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 року по справі №825/598/17 зазначено, що враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця (командування) за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику (військовослужбовцю) всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, відповідно до судової практики Верховного Суду норми статтей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними, поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладався Верховним Судом у своїх постановах, зокрема: від 28 жовтня 2020 року у справі №240/222/20, від 04 вересня 2020 року у справі №120/2005/19-а, від 09 жовтня 2020 року у справі №580/3988/19, тощо.

Разом з тим, оскільки станом на день виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (16.08.2020 року), відповідачем не було проведено з ОСОБА_1 розрахунку у повному обсязі, а саме не виплачено одноразової грошової допомоги у повному обсязі, позивач відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, а тому позовні вимоги в цій частині адміністративного позову підлягають задоволенню.

Водночас судом встановлено, що відповідач не допустив протиправної бездіяльності щодо виплати позивачу в день звільнення грошової компенсації за 84 календарних дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки суми 37951,20грн., та виплатив дану компенсації своєчасно, що підтверджується матеріалами справи, а тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Також як встановлено судом вже після звернення до суду з позовом відповідач 17.12.2020 року виплатив позивачу в повному розмірі суму одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби у сумі 162648грн., а тому в частині вимог зобов`язати відповідача здійснити розрахунок з позивачем одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби у сумі 162648грн. також не підлягають задоволенню.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Абзацом третім пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п. 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

У пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За правилами пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки №11/349 від 14.12.2020р. (а.с.49), за червень, липень 2020 року сума грошового забезпечення позивача за 2 місяці, що передують даті звільнення склала 27108 грн.

При цьому, кількість календарних днів за червень та липень 2020 року складає 61 день.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 444,39 грн. (27108 грн. /61 робочі дні) за 1 календарний день.

Період затримки виплати сум при звільнені складає 123 календарних днів та обраховується з 17.08.2020 року (перший день після виключення позивача з особових списків) по 17.12.2020 року включно (день фактичної виплати коштів).

У зв`язку із чим, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 54659,97грн. (444,39х123).

Разом з тим, Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року по справі №825/325/16 вказано, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інших обставин справи.

Також, Верховний Суд в постанові від 30 жовтня 2019 року по справі №806/2473/18 (адміністративне провадження №К/9901/2118/19) сформував правову позицію щодо необхідності врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Правова позиція щодо застосування принципу співмірності була також зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №524/1714/16-а, та постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі №761/9584/15-ц, від 14 листопада 2018 року по справі №806/345/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так судом встановлено, що при розмірі невчасно виплаченої одноразової допомоги у загальному розмірі 162648 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку складає 54660,46 грн.

Відповідно до наданої військовою частиною інформації щодо проведення повного розрахунку при звільненні позивача загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 253500,43 гривень ( грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій 37951,20грн., грошове забезпечення в місяці звільнення 38682,09 грн., індексація грошового забезпечення в загальному розмірі 32205,15 гривень, а також одноразова грошова допомога у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років - 162648 гривень (а.с.32).

Одноразова грошова допомога у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років 162648 гривень, становить 64,16% від 253500,43 гривень.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, становить 54659,97 гривень.

Із наведеного слідує, що середнє грошове забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного статтею 117 КЗпП України шестимісячного терміну та з врахуванням принципу співмірності становить 35069,83 грн. (444,39грн.х 123календарних днів х 64,16%).

Отже, виходячи з принципу пропорційності, суд, застосовуючи механізм розрахунку розміру середнього заробітку, викладений Судовою палатою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 35069,83 грн., як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому суд вважає необхідним відповідно до ч.2 ст.9 КАС України з метою повного захисту порушених прав вийти за межі позовних вимог щодо періоду (з 17.08.2020р по 26.11.2020р.), який визначив позивач в розрахунку суми середнього заробітку у заяві про збільшення позовних вимог від 25.11.2020р. та визначити період затримки повного розрахунку з 17.08.2020р. по 17.12.2020р.(день фактичного повного розрахунку).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі вищезазначеного, враховуючи правові позиції Верховного Суду щодо істотності частки невиплаченої суми при звільненні в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача частково шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2020 року по 17.12.2020 року включно у розмірі 35069,83 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі не здійснювати.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення своєчасного розрахунку з ОСОБА_1 одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2020 року по 17.12.2020 року включно у розмірі 35069,83 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_3

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 код АДРЕСА_2 .

Суддя Іванов Е.А.