Справа № 480/7074/23
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2023 року Справа № 480/7074/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7074/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, третя особа: Державна судова адміністрація України, в якій просить:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення за січень-грудень 2022 року, а також за січень - червень включно 2023 року обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 гривні;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області донараховати та виплатити позивачу за період з січня по грудень 2022 року суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення, відповідно до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2022 року складає 2481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області донараховати та виплатити позивачу за період з січня по червень включно 2023 року суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення, а також доплату за зайняття адміністративної посади відповідно до вимог ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2023 року складає 2684 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання донарахувати та виплатити всю суму суддівської винагороди відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 КАС України.
Також позивачем заявлено клопотання про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 2005 року працює суддею Глухівського міськрайонного суду Сумської області, а з 28.04.2023 обраний на посаду голови вказаного суду. У період з січня по грудень 2022 року та із січня 2023 року по липень 2023 року відповідач здійснював нарахування позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, при цьому для визначення розміру посадового окладу використовувалася величина під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2022 року» у розмірі 2 102 гривні. Водночас, як зазначає позивач, відповідач був зобов`язаний здійснювати вказані нарахування виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2022 року, що становив 2 481 гривень, на 01 січня 2023 року в розмірі 2684 грн. На думку позивача, такі дії ТУ ДСА в Сумській області є протиправними, оскільки суперечать вимогам статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та призвели до порушення права позивача на належне матеріальне забезпечення.
Ухвалою суду від 11.07.2023 позовну заяву залишено без руху, оскільки подана з порушенням вимог КАС України.
Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 31.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.
Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області заперечуючи проти задоволення позовних вимог надало суду відзив, у якому зазначило, що як розпорядник бюджетних коштів, здійснює усі нарахування і виплати позивачу лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом видатків на відповідний бюджетний період, затверджений відповідно до вимог Закону України «Про Держаний бюджет України на 2022 рік» та не має права самостійно зменшувати, чи збільшувати розмір суддівської винагороди суддям.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, встановив такі обставини.
Указом Президента України «Про призначення суддів» від 23 лютого 2000 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Путивльського районного суду Сумської області строком на п`ять років.
Постановою Верховної Ради України №2582-ІУ від 19 травня 2005 року позивача обрано безстроково на посаду судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області.
Наказом голови Глухівського міськрайонного суду Сумської області № 11 ОС від 30 травня 2005 року визначено вважати позивача приступившим до виконання обов`язків судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області з 30.05.2005.
Наказом голови Глухівського міськрайонного суду Сумської області №10ос від 07 листопада 2018 року позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу.
Наказом в.о. голови Глухівського міськрайонного суду Сумської області №1 ос від 18 квітня 2022 року позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60% посадового окладу.
Як вбачається з рішення зборів суддів Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.04.2023 № 1, суддю ОСОБА_1 обрано на посаду голови Глухівського міськрайонного суду Сумської області строком на три роки з 28 квітня 2023 року по 27 квітня 2026 року.
З наданих сторонами документів вбачається, що суддівська винагорода позивачки та допомога на оздоровлення у 2022 2023 роках нараховувались та виплачувались із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в сумі 2102 грн., як то передбачено статтями 7 Законів України Про Державний бюджет на 2022 рік та Про Державний бюджет на 2023 рік.
Вказане також підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Вважаючи такий розрахунок протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Згідно з пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України від 15 липня 1999 року № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV), відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.
Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Суд наголошує, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді".
При цьому, Законом № 966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Натомість, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" установлено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає: з 1 січня 2393 гривень, з 1 липня 2508 гривні, з 1 грудня 2589 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2100 гривень, з 1 липня 2201 гривня, з 1 грудня 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2618 гривень, з 1 липня 2744 гривні, з 1 грудня 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня 2481 гривня, з 1 липня 2600 гривень, з 1 грудня 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 1934 гривні, з 1 липня 2027 гривень, з 1 грудня 2093 гривні.
Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць складає 2 589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 2833 гривні; працездатних осіб 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність 2093 гривні.
Таким чином, у 2022-2023 роках посадовий оклад позивача обчислено, виходячи з приписів абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на відповідний рік, із розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн. Вказана обставина не заперечується відповідачем.
Варто зазначити, що зміни до Закону № 1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у цій справі, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.
Закон України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", "Про Державний бюджет України на 2023 рік" фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.
Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права "спеціальний закон скасовує дію загального закону" (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.
Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону № 1402-VIII, а положення Закону № 966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).
На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України). У межах апеляційного перегляду судового рішення в цій справі колегія суддів звертає на нього увагу у сукупності з іншою аргументацією, про яку йдеться вище.
Отже, Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.
Щодо питання матеріального забезпечення суддів Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року зазначив, що неспроможність держави вчасно виплачувати суддям їх виплати є несумісною з потребою їх здатності виконувати свої професійні функції неупереджено, щоб не зазнавати тиску і впливу на поведінку; неспроможність держави гарантувати адекватну та своєчасну виплату винагороди національним суддям та невизначеність, у якій вони залишаються, порушує справедливий баланс, що має виникнути між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права заявників на мирне володіння своїм майном.
Необхідно підкреслити, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), за період що йдеться в позовній заяві, на підставі абзацу 5 статті 7 Законів України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", "Про Державний бюджет України на 2023 рік" є неправомірним.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що обмеження виплати позивачу, починаючи з січня 2022 року по червень включно 2023 року, суддівської винагороди (шляхом обчислення її розміру, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі саме 2102 грн) здійснено відповідачем протиправно.
Зазначені висновки суду узгоджуються з практикою Другого апеляційного адміністративного суду в постановах від 24.01.2022 по справі №440/7656/21, від 13.12.2021 по справі № 520/4274/21 та з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 10.11.2021 по справі № 400/2031/21 та від 30.11.2021 по справі № 360/503/21.
Також варто зазначити, що ТУ ДСА у Сумській області, хоч і не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу та здійснювати виплату у вищому розмірі, втім необхідність виконання відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, вимог чинного законодавства, не змінює правової природи таких дій, що за своєю суттю мають ознаки протиправності, оскільки порушують конституційні гарантії незалежності суддів.
ТУ ДСА в Сумській області як розпорядник бюджетних коштів, мав першочергово забезпечити виплату суддівської винагороди у повному обсязі за рахунок видатків Державного бюджету України на відповідний рік на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя та під час розрахунку річного фонду суддівської винагороди судів Сумської області визначити необхідний та достатній розмір річного фонду суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму у 2022-2023 році.
Такий обов`язок та пріоритетність виплати суддівської винагороди у порівнянні з іншими виплатами, крім згаданого вище, випливає також із особливого статусу судді, необхідності неухильного дотримання гарантій його незалежності.
Натомість відповідачем зазначений обов`язок не був виконаний через помилкове застосування до спірних правовідносин норм частини абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на відповідний рік.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати позивачці суддівської винагороди за січень-грудень 2022 року, січень-червень включно 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо допущення до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання донарахувати та виплатити всю суму суддівської винагороди, відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 КАС України, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.
За приписами пункту 1 частини другої статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.
Так, відповідно пунктів 1 і 2 частини першої частини 1 статті 371 негайно виконуються рішення суду про:
1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;
2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки в межах даної справи не присуджується виплата заробітної плати, а йде мова про зобов`язання нарахувати та виплатити різницю між належною заробітною платою та отриманою, суд не вбачає підстав для допущення негайного виконання цього рішення.
Щодо клопотання про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, слід зазначити наступне.
Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.
Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки судовий збір не сплачувався позивачем, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2022 по 30.06.2023 та допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець