Справа № 520/24539/23
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 листопада 2023 року № 520/24539/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військова частина НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України , в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд:

-визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2023 року № 404 про продовження строку службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.06.2023 року № 312.

-визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 02.08.2023 року № 102 Про результати службового розслідування

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що молодший лейтенант ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого офіцера відділення сил підтримки.

Позивач зазначає, що у військовій частині НОМЕР_2 призначено та проведено службове розслідування нібито за фактом відсутності його на ранковому шикуванні 25.06.2023 року. Позивач зазначає, щодо про його відсутність командування військової частини НОМЕР_2 було обізнане та на той момент він 24.06.2023 року отримав завдання від офіцера штабу підполковника ОСОБА_2 розпочати роботу на тимчасовому пункті управління військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 , тому фізично не міг одночасно перебувати у двох місцях, саме тому і був відсутній під час ранкового шикування. Пізніше йому стало відомо про початок службового розслідування за фактом його відсутності, хоча у військовій частині НОМЕР_2 було відомо про місце його перебування та виконання розпорядження ОСОБА_2 .

Також вказано, що дислокація військової частини НОМЕР_2 , де проходило ранкове шикування було у м. Ковель Волинської області, а виконання розпорядження ОСОБА_2 позивач мав здійснювати у н.п. Стара Вижівка у тимчасовому пункті управління військової частини НОМЕР_2 , відстань між якими 38 кілометрів.

Відповідно до матеріалів службового розслідування проведеного за фактом відсутності військовослужбовця ОСОБА_1 під час ранкового шикування у військовій частині НОМЕР_2 , рапортом старшого офіцера відділення підготовки штабу військової частини НОМЕР_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 повідомлено про відсутність під час ранкового шикування 25.06.2023 року військовослужбовців ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та запропоновано зняти військовослужбовців з усіх видів забезпечення і призначити службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини. Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.06.2023 року № 312 «Про призначення службового розслідування» службове розслідування стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 розпочалося, далі Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.07.2023 року № 404 строк вищезазначеного службового розслідування продовжено до 24.08.2023 року без зазначення конкретних причин та необхідності продовження таких строків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02.08.2023 року № 102 «Про результати службового розслідування» визнано відсутність факту самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 25.06.2023 року ОСОБА_1 ; за порушення нормативних вимог чинного законодавства, визначених ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, керуючись положенням пункту «б» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старшого офіцера відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_2 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «догана»; помічнику командира військової частини НОМЕР_2 з фінансово-економічної роботи наказано врахувати факт притягнення до дисциплінарної відповідальності молодшого лейтенанта ОСОБА_1 при здійсненні нарахувань грошового забезпечення; начальнику відділення персонального штабу військової частини НОМЕР_2 наказано зробити відповідні записи до карток (заохочень та стягнень) військовослужбовців; начальнику стройової частини військової частини НОМЕР_2 наказано врахувати факт притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 при підготовці наказу про виплату додаткової грошової винагороди за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення (серпень).

ОСОБА_1 вважає рішення командування військової частини НОМЕР_2 щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як з території, де дислокується військова частина він не на хвилину не відлучався, сумлінно та вчасно виконував завдання покладені на нього військовою службою, та 25.06.2023 року він виконував завдання отримане від старшого офіцера ОСОБА_2 на виконання наказу Міністерства оборони України від 10.07.2015 року № 330 «Про затвердження керівництва з улаштування інженерних загороджень підрозділами Міністерства оборони України та Збройних Сил України», та з метою виконання наказу Міністерства оборони України від 29.03.2021 року «Про затвердження Порядку списання військового майна у Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту» розпочати роботу в н.п. Стара Вижівка у тимчасовому пункті управління військової частини НОМЕР_2 , де знаходилось робоче місце начальників складів сил підтримки та відповідна облікова документація, з метою узагальнення кількості інженерних боєприпасів за формулярами мінних полів для подальшого їх списання за актами списання згідно керівних документів в період з 24.06.2023 року по 30.06.2023 року. Кожного дня я надавав старшому офіцеру ОСОБА_2 звітну документацію за результатами проробленої роботи.

Перевіркою службового розслідування не встановлено яким чином позивач повинен був бути під час ранкового шикування 25.06.2023 року, так як відповідачу було відомо про його місцеперебування, позивач рапортом від 26.06.2023 року повідомив про прибуття до чергової військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_4 та повідомив в рапорті про те, що з 24.06.2023 року по 25.06.2023 року знаходився в н.п. Стара Вижівка Волинської області виконуючи службове розпорядження підполковника ОСОБА_2 .

Додатково зазначено, що розпорядження ОСОБА_1 24.06.2023 року надано старшим офіцером Регіонального управління сил територіальної оборони ОСОБА_2 , а Регіональне управління сил територіальної оборони є контролюючим органом військової частини НОМЕР_2 , тобто вищим командуванням, ніж безпосереднє командування позивача у військовій частині НОМЕР_2 , яке має виконуватися негайно невідкладно та беззаперечно, та дублюватися військовою частиною.

Таким чином, підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця ОСОБА_1 відсутні, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, На підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 2102-ІХ від 24.02.2022 в України введено воєнний стан.

Відповідно до п. 2 зазначеного Указу Президента України військовому командуванню разом з військовими адміністраціями, органами виконавчої влади, правоохоронними органами та за участю органів місцевого самоврядування запроваджувати і здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи правового режиму воєнного стану, реалізовувати повноваження, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ .

Цей же Закон визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, ст.2 п.З вказано що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Судом встановлено, що під час прийняття відповідних рішень (наказів) Відповідач керувався положеннями нормативно - правових актів, які на момент виникнення спірних правовідносин регулювали порядок нарахування та виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, а саме:

Законом України "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ .

Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини); '

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

У статті 11 статуту вказано що: необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

Статтею 12 Статуту зазначено, що: про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Законом України "Про дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 551-XIV.

Цей дисциплінарний Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час прбхсЩкейпя навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Статтею 1 Дисциплінарного Статуту визначено, що: військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Стаття 5 Дисциплінарного Статуту передбачає, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийнятії рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Статтею 6 Дисциплінарного Статуту визначено, що: право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України".

Відповідно до п. 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі по тексту - Положення), цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Матеріалами справи підтверджено, що Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №140 від 21.05.2022 Позивач зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 та проходить військову службу на посаді старшого офіцера відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_2 .

Командир військової частини НОМЕР_2 видав наказ з основної діяльності від 31.05.2023 № 24 дек, в частині якого зазначено що шикування особового складу відбувається з 07:30 по 08:00.

Судом встановлено, що Старший офіцер відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 25.06.2023 не прибув на ранкове шикування визначеного місця до штабу військової частини НОМЕР_2 , чим в умовах воєнного стану не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_2 з основної діяльності від 31.05.2023 № 24 дек, в частині шикування особового складу з 07:30 по 08:00. Про неможливість виконання вищевказаного наказу, старшим офіцером відділення сил підтримки штабу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 не було вчасно повідомлено командирові, який віддав наказ чи своєму безпосередньому командирові на той момент, що є порушенням ч. З статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Щодо посилання Позивача на те що він знаходився у тимчасовому пункті управління військовій частині та виконував завдання покладені на нього військовою службою та завдання яке він отримав від підполковника ОСОБА_2 , то суд вказує, що це не звільняє його від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 з основної діяльності від 31.05.2023 № 24 дек, в підпорядкуванні якого він знаходиться , в частині шикування особового складу з 07:30 по 08:00 та виконання вищезазначених вимог Статуту , тобто доповіді командиру , який віддав наказ ( а саме командиру військової частини НОМЕР_2 ) та своєму безпосередньому командиру про неможливість виконання наказу, а саме, наказу командира військової частини НОМЕР_2 з основної діяльності від 31.05.2023 № 24 дек, в частині шикування особового складу з 07:30 по 08:00 із вказанням причин його невиконання чи неможливості його виконання.

Крім того,як встановлено судом, підполковник ОСОБА_4 , на якого посилається Позивач є військовослужбовцем іншої військової частини, позивач не був в його підпорядкуванні, тому підполковник ОСОБА_4 не може надавати накази не підпорядкованому особовому складу відповідно до Статуту. Надання підполковником ОСОБА_2 усного розпорядження Позивачу щодо роботи у тимчасовому пункті управління військової частини НОМЕР_2 не звільняє Позивача від обов`язку перебувати за визначеним командиром військової частини НОМЕР_2 місцем несення служби під час ранкового шикування.

Щодо твердження Позивача на відстань в 38 км між вказаними населеними пунктами, що начебто заважало йому прибути вчасно на шикування з метою виконання вищезазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_2 , то суд вважає його безпідставним, у зв`язку з тим, що, як встановлено судом, ОСОБА_1 жодним чином не звернувся до автомобільної служби, або з рапортом на забезпечення його переміщення, а також не скористувався транспортом, закріпленим за службою, в якій він стоїть на посаді, задля вчасного його переміщення до місця служби, визначеного командиром військової частини НОМЕР_2 .

Також, як встановлено службовим розслідуванням та зазначається самим Позивачем, а також підполковником ОСОБА_2 , надаючи пояснення під час службового розслідування, підполковник ОСОБА_4 , надаючи Позивачу розпорядження розпочати роботу щодо узагальнення відповідних відомостей задля подальшого списання військового майна не надавав Позивачу вказівок знаходитись в с. Стара Вижівка цілодобово, або в певний час доби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 31.05.2023 №24дск визначений єдиний розпорядок дня для всіх військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , що також стосується начальників складів, які також прибувають на шикування у визначеному командиром військової частини НОМЕР_2 місці, тому посилання Позивача на те, що в час проведення шикування він проводив відповідні звірки з іншими військовослужбовцями військової частини також є безпідставним.

Відповідно до ст.129 Статуту внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.

Статтею 130 Статуту визначено, що внутрішній порядок досягається: глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України; чіткою організацією бойової підготовки, зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом; неухильним виконанням розпорядку дня; додержанням правил експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, створенням у місцях розташування військовослужбовців умов для їх повсякденної діяльності, життя й побуту, що відповідають вимогам статутів Збройних Сил України; цілеспрямованою виховною роботою, поєднанням високої вимогливості командирів (начальників) з постійною турботою про підлеглих у додержанні їх прав, задоволенні потреб і зміцненні здоров`я; додержанням вимог пожежної безпеки, а також проведенням заходів щодо охорони довкілля в районі діяльності військової частини.

Суд вказує, що зазначену роботу, яку Позивач мав виконувати відповідно усного розпорядження підполковника ОСОБА_5 , Позивач мав узгодити зі своїм командиром. В разі якщо він ікав вибути на кілька днів до іншого населеного пункту він мав написати рапорт та отримати відрядження, а також знятись з котлового забезпечення в управлінні штабу та стати на котлове забезпечення тимчасового командного пункту у зв`язку з тим що харчування передбачене для визначеної кількості особового складу-в кожній окремій їдальні військової частини НОМЕР_2 .

Позивач вказує що службовим розслідуванням не було встановлено яким чином Позивач повинен бути на ранковому шикуванні 25.06.2023.

Тобто, Позивач визнав порушення ним військової дисципліни, тобто, факт обізнаності про необхідність бути присутнім на ранковому шикуванні у визначений час, факт відсутності на ранковому шикуванні 25.06.2023, а отже, визнав факт, встановлений службовим розслідуванням.

Службове розслідування, про що відомо Позивачу, було призначено за фактом на той час відсутності Позивача у місці дислокації управління штабу військової частини НОМЕР_2 .

Службовим розслідуванням встановлено, що факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_6 не підтверджено, але підтверджено факт порушення військової дисципліни, за що і було притягнуто Позивача до дисциплінарної відповідальності. Розпорядження видане підполковником ОСОБА_2 не може звільняти або перешкоджати виконувати накази командира військової частини НОМЕР_2 . На питання яким чином він мав бути на шикуванні 26.06.23 є відповідь, шляхом прибуття до місця проведення шикування, навіть якщо місце перебування військовослужбовця відоме, це його не звільняє бути присутнім На ранковому шикуванні відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 з основної діяльності від 31.05.2023 № 24дск, в частині шикування особового складу з 07:30 по 08:00.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги Позивача є безпідставними.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військова частина НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.