Справа № 420/18241/23
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

10.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000гривень в період з серпня 2022 по лютий 2023 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 р. у розмірі 100 000 грн за 152 дні перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я в період з 28.08.2022 року по 27.02.2023 року включно, мотивуючи це тим, що він у 2022 році отримав тяжке поранення пов`язане з захистом Батьківщини, та після цього перебував на лікуваннях у медичних закладах стаціонарно, а також за висновком ВЛК перебував у відпустці на 45 днів. Проте відповідач за час перебування у медичних закладах та відпустці додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. йому не виплатив.

Ухвалою суду від 04.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 06.11.2023 року задоволено клопотання представника позивача та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог - зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 р. у розмірі 100 000 грн. за період серпня 2022 року по лютий 2023року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК.

16.08.2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив, у якому він позов не визнає, мотивуючи, це тим, що на лікування до військової частини НОМЕР_2 позивач вибув з 29.08.2022 року та повернувся з лікування 12.1022 року тобто період лікування безпосередньо після отримання поранення становить 45 календарних днів, які відповідачем було нараховано та виплачено у повному обсязі додаткову винагороду збільшену до 100000грн., за вказаний період, що що відображено в картках особового рахунку в/сл. Також позивачу за наказом командира (по стройовій частині) №272 від 13.10.2022 року за висновком ВЛК №206 від 04.07.2022 року надана відпустка на 45 діб за станом здоров`я з 14.10.2022 року по 27.11.2022 року. Та відповідачем за вказаний період також було нараховано та виплачено позивачу у повному обсязі додаткову винагороду збільшену до 100000грн., що підтверджується карткою особового рахунку в/сл. Також за наказом командира в/ч № НОМЕР_3 від 05.12.2022 року позивач вибув на лікування з 05.12.2022 року, ат повернувся з Військово-клінічного центру Південного регіону 26.12.2022 року. Та після повернення з лікування до в/ч згідно довідки ВМКЦ Південного регіону №313 від 30.12.2022 року позивач потребував стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом в/ч НОМЕР_4 . З 03.01.2023 року позивач вибув га лікування до Центру медичної реабілітації та санаторного лікування за наказом командира в/ч НОМЕР_1 №3 від 03.01.2023 року. та повернувся з лікування до в/ч 27.02.2023 року, тому період лікування становив 56 календарних днів. Та періоди лікування після повернення з першого лікування відповідач вважає такими що не підпадають під визначення періоду стаціонарного лікування у зв`язку з пораненням відповідно до п.7 Доручення, п.10 глави ХХХІV Порядку та абзацу 4 п.1 Постанови, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши заяви по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу в в/ч НОМЕР_1 з 08.03.2022 по 11.04.2023 року.

29.08.2023 року позивач отримав поранення внаслідок обстрілу з мінометів, танків та БМП-3 збройних формувань рф і при виконання бойового завдання пов`язаного із захистом Батьківщини. Та на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №227 від 29.08.2022 року вибув на лікування до в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .

З 30.08.2022 року позивач проходив лікування в КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР. При виписки з лікарні за висновком ВЛК позивач потребував відпустку 45 діб.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 №271 від 12.10.2022 року позивач вважається таким що прибув з лікування та з 13.10.2022 року зарахований на котлове забезпечення в/ч (а.с.66).

З 14.10.2022 року по 27.11.2022 року позивач на підставі наказу командира в/ч від 13.10.2022 року № 272 перебував у відпустці за станом здоров`я (а.с.66 зв.б.).

За наказом командира в/ч № НОМЕР_3 від 05.12.2022 року позивач вибув з в/ч на лікування (а.с.67 зв.б).

За наказом командира в/ч № НОМЕР_5 від 27.12.2022 року позивач прибув до пункту постійної дислокації з лікування 26.12.2022р.(а.с.68).

За висновком ВЛК та наказом командира в/ч від 03.01.2023 р. №3 позивач перебував на лікуванні в в/ч НОМЕР_4 з 03.01.2032 року по 27.02.2023 року(а.с.68 зв.б. та а.с.69).

За час перебування на стаціонарному лікуванні через тяжке поранення та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК позивач мав право на отримання збільшеної винагороди у розмірі 100000грн., проте вона йому за період з 05.12.2022 року по 26.12.2022 року та з 03.01.2023 року по 27.02.2023 року відповідачем виплачена вже після звернення позивача з позовом до суду, що сторонами не заперечується, через що ним була подана заява про відмову від частини позовних вимог під час підготовчого провадження.

Також позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова грошова винагорода до 100000грн. в вересні (з дні -6774,19грн.), жовтні (30 днів -70000грн), грудні 2022 року(27 днів 63000грн.)(а.с.70-72).

З метою захисту порушених прав на своєчасне отримання додаткової винагороди позивач звернувся до суду з позовом.

Джерела права та висновки суду.

Відповідно до ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яка передбачає виплату додаткової грошової винагороди, зокрема, військовослужбовцям на період дії воєнного стану.

Пунктом 1 цієї постанови в редакції на час виникнення спірних правовідносин установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів , перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

Згідно п.9- 12 Наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018року (зі змінами від 25.01.2023р.) «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

У період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.

Судом встановлено, що командиром в/ч НОМЕР_1 10.11.2022 року складена довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 в якій вказано, що травмування отримано при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів та забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф та яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. (а.с.6).

Також згідно довідки №206 від 11.10.2022 року виданою ВЛК КНП «Міська клінічна лікарня №11» солдат ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 45 календарних днів, та травма отримана позивачем важкого ступеню.

Відповідно до наведених вище положень постанови Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн., до 100000 грн. виплачується пропорційно в розрахунку на місяць.

При цьому за своєю суттю означена додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовці Збройних Сил України (ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п.2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260), тому з метою застосування постанови Кабінету Міністрів України №168 під місяцем слід розуміти календарний місяць.

З копій карток особового рахунку солдата ОСОБА_1 вбачається, що належну йому додаткову винагороду до рівня 100000грн. в сумі- 130 967,74грн. було виплачено тільки в вересні 2023 року (а.с.110), вже після звернення до суду з позовною заявою, тоді як з військової частини НОМЕР_1 він був звільнений -11.04.2023 року, а складові цієї суми підлягали до виплаті позивачу ще у листопаді 2022 та січні-лютому 2023 року.

Як пояснив представник відповідача затримка у виплаті відбулась через несвоєчасне подання рапорту командиром підрозділу, проте суд не вважає, що це є поважною та об`єктивною причиною невиплати своєчасно належного позивачу грошового забезпечення в вищевказаний період.

Таким чином виходячи з того, що позивач просив визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахуванню та не виплати відповідачем одноразової грошової винагороди за період з вересня 2022 року по лютий 2022 року, тоді як в вересні, жовтні, та грудні 2022 року йому було нараховано та своєчасно виплачену вказану винагороду, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до статті 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Разом з тим суд зазначає, що згідно із загальними засадами права, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень. Як дії, так і бездіяльність можуть мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Оцінюючи обставини адміністративної справи суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підтягаються задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність щодо своєчасного нарахування та виплати позивачу в повному обсязі додаткової грошової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000гривень в період з листопада 2022 року по лютий 2023 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, ч.2 ст.9, ст.ст.10, 77, 90, 242-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо своєчасного нарахування та виплати ОСОБА_1 в повному обсязі додаткової грошової винагороди, встановленою постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000гривень в період з листопада 2022 року по лютий 2023 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач : ОСОБА_1 АДРЕСА_2 рнокпп НОМЕР_6 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_7 Одеська обл.. смт.Чорноморське.

Суддя Іванов Е.А.