Справа № 540/8467/21
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/8467/21

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУПФУ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУПФУ в Харківській області), за результатом розгляду якого позивач просив суд: визнати протиправними дії ГУПФУ щодо відмови у призначені пенсії за віком; зобов`язати ГУПФУ зарахувати до страхового стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: періоди навчання на підготовчому відділенні Херсонського державного педагогічного інституту ім. Н.К. Крупської з 01.12.1976 року по 25.08.1977 року; час відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт з 19.12.1985 року по 29.06.2987 року за вироком Херсонського обласного суду від 19.12.1985 року за місцем роботи центр НОТ «Темп»; період роботи в фірмі «Агора» з 01.07.1993 року по 18.04.2000 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував рішення ГУПФУ в Харківській області №/С53 від 07.10.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком. Також, суд зобов`язав ГУПФУ повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 01.10.2021 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи в фірмі «Агора» з 01.07.1993 року по 18.04.2000 року, та прийняти чітке рішення за результатами розгляду заяви. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2021 року позивач звернувся до ГУПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

Застосувавши принцип екстериторіальності, заяву позивача передано для розгляду до ГУПФУ в Харківській області.

07.10.2021 року ГУПФУ в Харківській області прийнято рішення №/С53 від 07.10.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу.

В рішенні відповідачем зазначено:

Вік заявника 62 роки 10 місяців 05 днів.

Необхідний страховий стаж, статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 18 років.

Страховий стаж особи становить 16 років 05 місяців 29 днів

До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці з 01.07.1993 по 18.04.2000 в Фірмі «Агора», оскільки в відомостях про застраховано особу відсутні відомості про сплату страхових внесків та на печатці відсутній код підприємства.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 27.11.2023 року.

Надалі ГУПФУ, розглянувши документи про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», повідомлено позивачу листом №2100-0304-8/49709 від 12.10.2021 року, що за записами трудової книжки до страхового стажу не зараховано: період перебування на підготовчому відділенні Херсонського державне педагогічного інституту ім.Н.К. Крупської з 01.12.1976 по 25.08.1977 р.р., оскільки даний період не є навчанням у вищому навчальному закладі (особа не здобуває певного освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівня); період роботи в центрі НОТ «Темп» з 19.12.1985 по 29.06.1987 р.р., оскільки згідно із записом трудової книжки, час роботи за даний період не зараховується в безперервний трудовий стаж. Рішення суду щодо зарахування вищевказаного періоду до трудового стажу не надало; період роботи в фірмі «Агора» з 01.07.1993 по 18.04.2000 р.р., оскільки запис про звільнення завірений печаткою підприємства без зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи, що не відповідає вимогам Положення. Для зарахування даного періоду необхідно надати підтверджуючу довідку.

За таких обставин прийнято рішення №53 від 07.10.2021 р. про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу на дату досягнення 60-річного віку 25 років. Право на пенсію за віком згідно із чинним законодавством позивач набуде після досягнення 65 років з 27.11.2023 року, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд зазначив, що в матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивача, відповідно до якої 01.07.1993 року його прийнято на посаду охоронця на фірму «Агора» та 18.04.2000 року звільнено з даної посади за власним бажанням (а.с.15-16).

При цьому, запис про прийняття на посаду та звільнення з посади містить печатку фірми «Агора».

Суд зазначив, що позивач, як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його права на соціальний захист - призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Також зазначено, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звернув увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд вважав, що недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірного періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Також судом вказано, що за принципом екстериторіальності заява позивача від 01.10.2021 року про призначення пенсії за віком була передана ГУПФУ для розгляду саме ГУПФУ в Харківській області, за результатами чого саме ГУПФУ в Харківській області прийнято рішення №/С53 від 07.10.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу.

При цьому, суд наголосив, що з рішення №/С53 від 07.10.2021 року, яке є прийнятим по суті розгляду заяви позивача, не вбачається не зарахування до страхового стажу позивача будь-яких інших періодів його трудової діяльності, навчання на підготовчому відділенні чи часу відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян регламентовано, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.7 Законом України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Положеннями ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ (ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Крім того, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст.14 та 15 Закону страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону; платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону

Згідно вимог статті 24 Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як було зазначено, відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, пунктами 1 та 2 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Інструкції при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Так, приймаючи спірне рішення, відповідач зазначив, що до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці з 01.07.1993 по 18.04.2000 р.р. в Фірмі «Агора», оскільки в відомостях про застраховано особу відсутні відомості про сплату страхових внесків та на печатці відсутній код підприємства.

Водночас, колегія суддів зазначає, що з копії трудової книжки позивача вбачається, що 01.07.1993 року позивача прийнято на посаду охоронця на фірму «Агора» та 18.04.2000 року звільнено з даної посади за власним бажанням; запис про прийняття на посаду та звільнення з посади містить печатку фірми «Агора», є чітким та без виправлень.

Колегія судів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на «Порядок державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності», затверджений Постановою КМУ від 25 травня 1998 р. N740, за якою (п.15) на печатках і штампах повинен зазначатись ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи або ідентифікаційний номер фізичної особи, оскільки вказаний порядок був прийнятий 1998 року, в той час як позивача прийнято на посаду охоронця на фірму «Агора» в 1993 році (на печатці при прийнятті також не міститься код), тобто печатка була виготовлена хронологічно раніше ніж набрав сили «Порядок державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності».

Слід також зазначити, що п.15 положення в першу чергу та в цілому регламентує питання саме одержання дозволу на виготовлення печаток і штампів суб`єктом підприємницької діяльності при державній реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності та не може впливати на не/зарахування відповідного страхового стажу для призначення пенсії.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що позивач, як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його права на соціальний захист - призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на ту обставину, що в відомостях про застраховано особу відсутні про сплату страхових внесків, оскільки до набрання чинності Законом (тобто по 31.12.2003 року), періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до статті 3 та 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи, і лише з 01.01.2004 року - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків. При цьому, спірний стаж складає період з 1993 року по 2000 рік.

Окремо слід зазначити, що з рішення №/С53 від 07.10.2021 року, яке є прийнятим по суті розгляду заяви позивача, не вбачається не зарахування до страхового стажу позивача інших періодів трудової діяльності позивача, навчання на підготовчому відділенні чи часу відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт, що свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо належності повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 01.10.2021 року (зарахувавши до страхового стажу період роботи в фірмі «Агора») та прийняти рішення за результатами розгляду заяви.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук