Справа № 759/7361/23
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/7361/23 Суддя (судді) першої інстанції: Єросова І.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.04.2023 серії ЕАС №6842034 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що він має право керування транспортним засобом, однак його посвідчення водія було вилучено для перевірки, електронний застосунок «ДІЯ» не працював належним чином з незалежних від позивача підстав, внаслідок чого він не зміг пред`явити для перевірки електронне посвідчення водія. Також апелянт посилається на завершення встановлених ст.38 КУпАП строків притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що порушення позивачем правил дорожнього руху підтверджується належними доказами, а притягнення його до адміністративної відповідальності відбулось правомірно, відомості про наявність права керування у позивача відсутні в НАІС, а водійське посвідчення було пред`явлене у неналежний спосіб, а саме - скан-копія відтворена на особистому телефоні, а не через застосунок «ДІЯ».

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16.04.2023 поліцейським УПП в Рівненській області сержантом поліції Вітиком Т.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6842034, відповідно до якої ОСОБА_1 16.04.2023 на а/д Київ-Чоп 423 км керуючи транспортним засобом марки Subaru Forester д.н.з. НОМЕР_1 перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 20 км/год, а саме в населеному пункті Крупець позначеним дорожніми знаками 5.49, 5.50, зі швидкістю 74 км/год. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TRUCAM LTI 20/20 ТС000054, а також не мав права керування транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водіявідповідної категорії, чим порушив п. 2.1. «а» ПДР України - керування ТЗ особою яка не має права керування таким ТЗ та п. 12.4 ПДР України, та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП у зв`язку з чим, з урахуванням ч.2 ст.36 КУпАП до позивача було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн (а.с.20).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що Інформація, про наявність права керування транспортним засобом громадянином ОСОБА_1 була внесена у систему НАІС 18.04.2023 року, тобто після винесення оскаржуваної постанови, а перевищення швидкості ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом, здійсненим сертифікованим приладом лазерним вимірювачем TRUCAM LTI 20/20 № 000054.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, Законом України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 14 Закону № 3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).

Відповідно до п.12.4 ПДР України в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п.2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст.16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст.283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Статтею 245 КУпАП зазначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Щодо порушення позивачем вимог п.12.4 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Спірна постанова від 16.04.2023 серії ЕАС №6842034 складена на 423 км а/д М06 Київ-Чоп (а.с.20).

З наявного в матеріалах справи фотознімку, здійсненому приладом TruCam №ТС000054 вбачається, що на ньому зафіксовано транспортний засіб марки Subaru д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався зі швидкістю 74 км/год, місцем фіксації швидкості визначено а/д М06 Київ-Чоп 423 км.

Листом Служби автомобільних доріг у Рівненській області від 07.09.2022 №8/1458 надано інформацію щодо розміщення дорожніх знаків 5.49, 5.50, 5.76 в межах населених пунктів, де розташовані пристрої вимірювання швидкості TruCAM, зокрема: п.9.1 с. Крупець (в напрямку руху від м. Київ до м. Львів), дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту» с. Крупець розташований на км 422 + 565 автомобільного шляху М-06 «Київ-Чоп», дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту» с. Крупець розташований на км 422+565 автомобільного шляху М-06 «Київ-Чоп», дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» в с. Крупець розташований на км 422 + 600; п.9.2 с. рупець (в напрямку руху від м. Львів до м. Київ), дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту» с. Крупець розташований на км 423 + 925 автомобільного шляху М-06 «Київ-Чоп», дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту» с. Крупець розташований на км 423+925 автомобільного шляху М-06 «Київ-Чоп», дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правилдорожнього руху» в с.Крупець розташований на км 423+960.

Таким чином, фіксація швидкості та розгляд справи про адміністративне правопорушення мали місце на 423 км а/д М-06 Київ-Чоп, тобто в межах дії дорожніх знаків 5.49 «Початок населеного пункту», 5.50 «Кінець населеного пункту», 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правилдорожнього руху», які діють в межах населеного пункту с.Крупець.

Згідно з п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» - поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/25712, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 05.07.2022 р. та чинного до 05.07.2023 р., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000054, є придатним до застосування (а.с.80).

Згідно з листом Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» № 22-38/49 від 01.10.2019, лазерний вимірювач TRU CAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі (а.с.83-84).

Отже, порушення позивачем вимог п.12.4 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, що виявилось у перевищенні на 24 км/год дозволеної швидкості руху в населеному пункті підтверджено належними та допустимими доказами.

Внесення до спірної постанови інформації про порушення позивачем вимог п.12.4 ПДР України, вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП та застосування ч.2 ст.36 КУпАП в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Щодо порушення позивачем вимог п.2.4 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.126 КУпАП, колегія суддів виходить з наступного.

Санкція ч.2 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Колегія суддів враховує ту обставину, що позивач є особою, яка має право керування транспортним засобом, в тому числі категорії «В», що підтверджується листом Територіального сервісного центру МВС №8045 про видачу позивачу посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 17.05.2013, роздруківкою з електронного застосунку «ДІЯ», копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 17.05.2013 (а.с.11-13, 17-18).

При цьому, відповідне посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 17.05.2013 було передано позивачем співробітникам ГУ НП у Львівській області, що підтверджуються його заявою від 14.04.2023, поясненнями від 14.04.2023, відібраними співробітником Львівського РУП, ухвалою Львівського апеляційного суду від 23.05.2023 у справі №465/2762/23, якою постановлено повернути ОСОБА_1 тимчасово вилучене майно, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 17.05.2013 (а.с.14-16, 50-53).

Отже, позивач є особою, яка має право керування транспортним засобом. Натомість, відсутність в НАІС інформації щодо права позивача керувати транспортним засобом категорії «В», марки Subaru д.н.з. НОМЕР_1 не є належним свідченням наявності чи відсутності в особи відповідного права, яке підлягає підтвердженню відповідним засобом доказування, а саме посвідченням водія відповідної категорії, а тому до нього не може бути застосовано санкція, передбачена ч.2 ст.126 КУпАП.

Натомість, не пред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії, або його відсутність під час керування транспортним засобом передбачено диспозицією ч.1 ст.126 КУпАП, а не ч.2 ст.126 КУпАП.

З наведеного вбачається, що спірна постанова в частині притягнення позивача до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП не може бути визнана правомірною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, в той же час, спірна постанова є протиправною, в частині притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, а тому постанова серії ЕАС №6842034 від 16.04.2023 підлягає скасуванню в цій частині із зміною заходу стягнення в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП шляхом застосування штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта про необхідність застосування положень ст.38 КУпАП щодо строків накладення адміністративного стягнення, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення завершується складанням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка була винесена 16.04.2023, тобто в день вчинення правопорушення. За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав завершення строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права і неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

В силу ч.3 ст.272 КАС України судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не може бути оскаржене.

Керуючись ст.243, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 вересня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6842034 від 16 квітня 2023 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити справу про адміністративне правопорушення в цій частині.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6842034 від 16 квітня 2023 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Змінити захід адміністративного стягнення ОСОБА_1 , визначений постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6842034 від 16 квітня 2023 року на адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн (триста сорок грн 00 коп.) за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 08 листопада 2023 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма