Справа № 120/9904/23
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 листопада 2023 р. Справа № 120/9904/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення дисциплінарної комісії Державної установи «Вінницької установи виконання покарань (№1)» №165 від 17.04.2023.

Ухвалою від 11.07.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Крім того, цією ж ухвалою витребувано у відповідача та зобов`язано його надати суду усі наявні матеріали, які слугували підставою для прийняття оскаржуваної постанови та відеозапис обшуку від 29.03.2023 у камерному приміщенні №219.

Копія ухвали від 11.07.2023 отримана відповідачем 13.07.2023, що підтверджується відповідною розпискою.

09.08.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 08.08.2023.

Втім, враховуючи те, що копія ухвали про відкриття провадження була отримана відповідачем 13.07.2023, встановлений судом строк на подання відзиву на позовну заяву скінчився 31.07.2023.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем подано відзив із пропуском встановленого судом 15-денного строку, не зазначивши при цьому про існування будь-яких поважних причин пропуску такого строку.

Більше того, як видно із поданого відзиву, останній не містить підпису уповноваженої особи Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для прийняття такого відзиву до розгляду.

В той же час, суд вбачає за можливе врахувати долучені до відзиву матеріали, які слугували підставою для прийняття оскаржуваної постанови та відеозапис обшуку від 29.03.2023 у камерному приміщенні №219, адже такі докази були надані відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 11.07.2023.

17.08.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому останній підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань №1".

29.03.2023 посадовими особами відповідача було проведено загальний обшук в камерному приміщенні №219, де утримується, в тому числі, ОСОБА_1 .

Обшук проводився із відеофіксацією на нагрудну камеру. Копію відеозапису обшуку від 29.03.2023 у камерному приміщенні №219 надано відповідачем на виконання вимог ухвали від 11.07.2023.

Як видно із матеріалів справи, під час огляду спального ліжка ОСОБА_1 посадовими особами відповідача було виявлено навушники з гарнітурою (мікрофоном). Відповідні навушники були вилучені посадовою особою відповідача.

Від надання пояснень з приводу зберігання навушників з мікрофоном ОСОБА_1 відмовився, зазначивши, що вважає дії ОСОБА_2 незаконними та такими, які є помстою останнього.

За фактом вилучення заборонених речей було проведено службове розслідування, висновок якого затверджений в.о. начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" 06.04.2023.

Розглянувши матеріали перевірки на засіданні дисциплінарної комісії установи, керуючись ст. ст. 131-1, 131-2, 132, 133, 134, 135 Кримінально-виконавчого кодексу України, комісія прийняла рішення №165 про доцільність застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

17.04.2023 начальником ДУ "Вінницька установа виконання покарання (№ 1)" винесено постанову про накладення дисциплінарного стягнення на засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 у вигляді оголошення догани.

Не погоджуючись із рішенням про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Так, завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно із ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України (ст. 3 КВК України).

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Так, правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, окрім іншого, розпоряджатися грошовими коштами, придбавати, володіти і розпоряджатися предметами, речами, виробами.

При цьому, положеннями ч. 4 ст. 107 КВК України передбачено, що засудженим забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі врегульовано Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5 (далі Правила № 2823/5).

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Правил №2823/5, засуджені, окрім іншого, мають право розпоряджатися грошовими коштами, придбавати, володіти і розпоряджатися предметами, речами, виробами, за винятком тих, використання яких заборонено.

При цьому, пунктом 4 Розділу ІІ Правил №2823/5 визначено, що засудженим, окрім іншого, забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в установах виконання покарань за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 3).

Додатком 3 до пункт 4 Розділу ІІ Правил №2823/5 визначено перелік предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено.

Втім, у відповідному переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено відсутні навушники з мікрофоном.

Суд звертає увагу на те, що позивача притягнуто до відповідальності за зберігання заборонених речей, зокрема, навушників з гарнітурою (мікрофоном), однак Перелік, який фактично визначає, які саме речі є забороненими до зберігання, не містить такої речі як навушники з гарнітурою (мікрофоном).

Суд враховує, що Додатком 5 до пункту 1 Розділу V Правил №2823/5 визначено перелік продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі, яким передбачено, що засудженні можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі дротові навушники без мікрофона (1 шт.).

Відповідно до пункту 1 Розділу V Правил №2823/5 засуджені підлягають особистому обшуку з роздяганням у порядку, встановленому розділом XXІV цих Правил, а їх речі - огляду. Речі, продукти харчування, вироби і речовини, не передбачені переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (додаток 5) (далі - перелік), у засуджених вилучаються в порядку, передбаченому статтею 102 Кримінально-виконавчого кодексу України та пунктом 1 розділу XXV цих Правил. Вилучені речі та предмети здаються для зберігання на склад установи виконання покарань, а засудженому видається корінець квитанції про передання речей на склад. Такі речі та предмети повертаються засудженому після звільнення від відбування покарання або його родичам чи іншим особам за письмовою заявою засудженого.

Пунктом 1 Розділу XXV Правил №2823/5 передбачено, що засудженим дозволяється зберігати при собі предмети, вироби і речі в асортименті та кількості, визначених переліком.

Предмети, вироби, речі та продукти харчування, не передбачені переліком, які були виявлені в передачах, вилучаються й повертаються особі, яка їх доставила, із зазначенням причин повернення в обох примірниках заяви.

Предмети, вироби та речі, не передбачені переліком або кількість яких перевищує встановлені переліком норми, які були виявлені в посилках або після прибуття засудженого до установи виконання покарань, вилучаються, про що складається акт про вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, не передбачених переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму) (додаток 32), та передаються на склад установи. При цьому засудженому видається другий примірник акта з відміткою про передавання речей на склад. Вилучені предмети, вироби та речі, не передбачені переліком, повертаються засудженому після звільнення від відбування покарання або його родичам чи іншим особам за письмовою заявою засудженого.

При цьому, пунктом 3 Розділу XXV Правил №2823/5 передбачено, що виявлені у засуджених гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, вилучаються, про що посадовою особою установи складається протокол вилучення (додаток 34).

Із наведеного вище слідує, що Правила №2823/5 розмежовують предмети, вироби та речі на дві категорії, а саме:

1) предмети, вироби та речі, не передбачені переліком або кількість яких перевищує встановлені переліком норми;

2) предмети, речі, речовини і вироби, які заборонено використовувати в установах виконання покарань.

Крім того, Правилами №2823/5 визначено, що у випадку виявлення предметів, виробів та речей, не передбачених переліком або кількість яких перевищує встановлені переліком норми такі речі вилучаються про що складається акт вилучення (додаток 32), а у разі виявлення речей, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, такі речі теж вилучаються про що посадовою особою установи складається протокол вилучення (додаток 34).

В даному ж випадку, як слідує із матеріалів справи, за наслідком обшуку камерного приміщення №219 посадовими особами було вилучено навушники з гарнітурою про що складено протокол від 29.03.2023.

Втім, як уже було зазначено судом вище, серед переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 3) відсутній такий предмет як навушники з гарнітурою (мікрофоном).

Дані обставини дають підстави для висновку про те, що в спірному випадку мало місце вилучення речей, не передбачених переліком (додаток 5), а тому мав бути складений саме акт вилучення (додаток 32).

Більше того, наданий відповідачем протокол від 29.03.2023 не відповідає формі, яка передбачена Правилами №2823/5 (додаток 34).

Відповідні обставини вказують на порушення процедури вилучення предметів, не передбачених переліком (додаток 5), та подальшого проведення службового розслідування, адже як видно із висновку службового розслідування, дії позивача було кваліфіковано саме як зберігання заборонених предметів, однак, як уже було зазначено вище, перелік предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 3) не містить такого предмету як навушники з гарнітурою (мікрофоном).

Окремо суд звертає увагу й на зміст оскаржуваного рішення, яке містить лише посилання на норми ст.ст. 131-1, 131-23 132, 133, 134, 135 Кримінально-виконавчого кодексу України, якими керувався відповідач при застосування відповідної санкції до позивача.

Так, вказані статті регулюють наступні питання:

- поняття дисциплінарного проступку;

- обставини, що виключають дисциплінарну відповідальність;

- заходи стягнення, що застосовуються до осіб, позбавлених волі;

- порядок застосування заходів стягнення до осіб, позбавлених волі;

- процедура дисциплінарного провадження.

Втім, в оскаржуваному рішенні не наведено жодних мотивів його прийняття та за яке саме порушення притягнуто позивача до відповідальності. Оскаржуване рішення лише констатує факт вилучення у позивача навушників із гарнітурою.

При цьому, під умотивованістю розуміється повне і всебічне відображення в рішенні мотивів, якими керувались при ухваленні свого рішення, при оцінюванні доказів для встановлення наявності або відсутності тих чи інших обставин, із зазначенням, чому певні докази були взяті до уваги або відхилені, детального опису порушення. Однак, оскаржуване рішення не містить детальної мотивації із якої виходила комісія при його прийнятті.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій «прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій «прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії» - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, оскаржуване рішення прийнято без врахування наведених вище критеріїв, зокрема, необґрунтовано, без дотримання необхідного балансу, між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до висновку Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року), - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен з таких аргументів заявника.

Водночас, у пункті 23 цього рішення, Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини суд не зобов`язаний детально вивчати всі аргументи, на які посилається позивач, якщо такі аргументи не стосуються предмету спору.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення дисциплінарної комісії Державної установи «Вінницької установи виконання покарань (№1)» №165 від 17.04.2023, в частині адміністративного стягнення у вигляді догани застосованої до ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, )

Повний текст рішення складено 08.11.2023.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна