Справа № 727/10143/23
Суддя: Слободян Г. М.
Дата ухвалення: 2023-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/727/90/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судових засідань Вакарчук Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області сержанта поліції Козерівської Тетяни Володимирівни (м. Чернівці, вул. Заводська, 22), Департаменту патрульної поліції (, місце знаходження: м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд.3) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову. Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів: інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області сержанта поліції Козерівської Тетяни Володимирівни, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Посилається на те, що на підставі постанови серії ЕАТ №7683152, складеної сержантом поліції першого батайольону другої роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Козерівською Т.В., 07.09.2023 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень. Зазначає, що з вказаної постанови вбачається, що він, 07.09.2023 року в 09 год. 12 хв. у м. Чернівці по вул. Поштовій, 1, керуючи транспортним засобом порушив вимоги дорожньої таблиці 7,17 ПДР України та дорожньої розмітки 1,35 ПДР України, яка позначає місця для паркування індивідуального транспортного засобу осіб з інвалідністю, не будучи такою особою, чим порушив пункт 8,4 ПДР України. Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена за відсутності належних та допустимих доказів, окрім того ухвалена з порушенням чинного законодавства, а зазначені в ній обставини не відповідають дійсності. Аргументує це тим, що інспектором поліції порушено його право на захист, не з?ясовано в повній мірі обставини події, не досліджено жодних доказів, які б підтверджували наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в його діях. Зазначає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч.6 ст.122 КУпАП, оскільки він перевозив людину з інвалідністю. Просить, скасувати постанову серії ЕАТ №7683152 від 07.09.2023 року, складену сержантом поліції першого батайольону другої роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Козерівською Т.В.,. щодо нього за порушення частини 6 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження по справі закрити.

Рух справи та позиція сторін. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2023 року відкрито провадження у справі.

05 жовтня 2023 року представник відповідачів, ОСОБА_2 скерував до суду відзив на позовну заяву, згідно якої заперечує проти позову. Вважає, що оскаржувана постанова є обгрунтованою, законною та такою, що не підлягає скасуванню. Натомість позов вважає необгрунтованим, а позовні вимоги такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Вказує у відзиві, що вина позивача була доведена в повному обсязі; на відеозаписі чітко видно, що під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, позивачем було заявлено про порушення правил зупинки чи стоянки у визначеному місці. Разом з цим, позивач не заявив про те, що він перевозив особу з інвалідністю. Окрім того, зазначає, що пасажирами в авто була дитина і ще одна людина, а позивач, як вбачається з відеозапису, не заперечував факт вчинення ним даного правопорушення. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час, місце розгляду справи, однак до суду скерував заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідачі: інспектор 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області сержант поліції Козерівська Т.В., Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, та в їх інтересах представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про дату, час, місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд зважає на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно до вимог ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Статтею 77 КАС України вказано, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно ч. 5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Судом належними дослідженими доказами встановлено, що 07.09.2023 року сержантом поліції першого батайольону другої роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Козерівською Т.В. складено постанову серії ЕАТ №7683152 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень (а.с.4).

Як вбачається зі змісту вказаної постанови ОСОБА_1 07.09.2023 року в 09 год. 12 хв. керуючи транспортним засобом порушив вимоги дорожньої таблиці 7,17 ПДР України та дорожньої розмітки 1,35 ПДР України, яка позначає місця для паркування індивідуального транспортного засобу осіб з інвалідністю, не будучи такою особою, чим порушив пункт 8,4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст.122 КУпАП. (а.с.4).

З письмових пояснень ОСОБА_3 встановлено, що вранці 7 вересня ОСОБА_1 на належному йому транспортному засобі «Honda», дорожній номерний знак НОМЕР_2 , перевозив ОСОБА_3 , який є інвалідом (що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 від 25.11.2022 року та довідкою МСЕК №572603 (а.с.6-7)), та на прохання останнього зупинився на вул. Поштовій, де ОСОБА_3 пішов по справах, а ОСОБА_1 чекав його, однак надалі виявилось, що необхідності у перевезені ОСОБА_3 немає, про що ОСОБА_1 було повідомлено по телефону (а.с.5).

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач не дотримався вимог статей 251, 254, 283КУпАП і прийняв не обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого викликав сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Відповідно дост. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1ст. 11 КАС Українирозгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 2, 4ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 283 цього Кодексу. Крім того,наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 рокузатверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. На інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Згідно із статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність подій адміністративного правопорушення.

Наявність подій правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (статті 251 КУпАП).

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУПАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких Ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису (а.с.25) встановлено, що дані про паркування автомобіля відсутні, тобто посадовою особою, а саме поліцейським не з?ясовано чи перевозив позивач осіб з інвалідністю, що прямо передбачено диспозицією частини 6 статті 122 КУпАП, а лише встановлювався факт наявності такого статусу в самого позивача.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.73 КАС України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Частиною 2 статті 77 КАС України регламентовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Згідно п. 1.35 розмітки , зазначеної у Правилах Дорожнього Руху України - відповідний знак позначає місця для паркування індивідуального транспорту осіб з інвалідністю та транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю. Відповідно до частини шостої статті 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Диспозиція наведеної статті передбачає, що відповідальність не настає у разі зупинки чи стоянки транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Отже, суд дійшов висновку, що посадовою особою (поліцейським) не було дотримано положень ст. 280 КУпаП, а саме не в повній мірі з?ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа, в даному випадку позивач ОСОБА_1 у його вчиненні, що потягло за собою протиправне притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП, якого він не вчиняв.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що порушення позивачем ОСОБА_1 вимог п. 8,4 Правил дорожнього руху, у зв?язку з тим, що він перевозив особу з інвалідністю, свідчить про відсутність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, а відтак оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

В силу ст.7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція ) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення та наявності складу правопорушення, внаслідок чого притягнуто позивача до відповідальності з порушенням вимог встановлених ст.ст. 247, 251, 252, 280 КУпАП, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача підлягає скасуванню.

За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні в судовому засіданні обставин справи, досліджених доказів, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, суд прийшов до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність за ч.6 ст.122 КУпАП. Вина позивача ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.122 КУпАП, не доведена.

Відповідно до ст. 286 КАСУ, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 77, 78, 90, 241-244, 246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 провизнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову, серії ЕАТ №7683152 від 07.09.2023 року, у справі про адміністративне правопорушення винесену інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області сержантом поліції Козерівською Т.В. відносно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 122 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн. та провадження по справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч.2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 18.10.2023 року.

Суддя Слободян Г.М.