Справа № 727/8025/23
Суддя: Слободян Г. М.
Дата ухвалення: 2023-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/8025/23
Провадження № 2-а/727/78/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судових засідань Вакарчук Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу адміністративного судочинства за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Заводська, 22), Департаменту патрульної поліції (, місце знаходження: м. Київ, вул. Федора Ернеста, буд.3) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Посилається на те, що на підставі постанови серії ЕНА №1011555, складеної лейтенантом поліції першого батайольону першої роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Хрипливим В.В., 02.07.2023 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Стверджує, що вказану постанову вона отримала в листі 12.07.2023 року, з вказаної постанови вбачається, що вона, 02.07.2023 року в 10 год. 41 хв. у Чернівецькій області, Глибоцький район, с. Тереблече, керуючи транспортним засобом перевищила встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 34 км/год, а саме рухалася зі швидкістю 84 км/год (швидкість руху вимірювалась TruCAM LTI 20/20 008443), чим порушила вимоги пункту 12,4 ПДР України. Зазначає, що 22.07.2023 року нею було написано звернення до ДПП про надання доказів, однак відповіді отримано так і не було.

Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона винесена за відсутності належних та допустимих доказів, окрім того ухвалена з порушенням чинного законодавства.

Просить, поновити пропущений строк на оскарження та скасувати постанову серії ЕНА №1011555 від 02.07.2023 року, складену лейтенантом поліції першого батайольону першої роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Хрипливим В.В., щодо неї за порушення частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження по справі закрити.

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 серпня 2023 року відкрито провадження у справі.

23.08.2023 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції, Маланчуком М.В. до суду скеровано заяву, якій просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху, у зв?язку з пропущенням строку звернення до суду для оскарження постанови.

24.08.2023 року представник відповідача Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Коновчук М.В. скерував до суду відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти позову.

Вважає, що оскаржувана постанова є обгрунтованою, законною та такою, що не підлягає скасуванню. Натомість позов вважає необгрунтованим, а позовні вимоги такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Вказує, що вина позивачки у вчиненні вказаного правопорушення була доведена в повному обсязі, що вбачається з доданих до відзиву відеоматеріалів, а саме порушення позивачкою швидкісного режиму в населеному пунткті. Окрім того, зазначає, позивачем пропущено строк на оскарження, та не надано доказів на ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

08.09.2023 року позивач ОСОБА_1 скерувала на електронну адресу суду клопотання, в якому просила перевірити повноваження представників відповідачів.

08.09.2023 року позивач ОСОБА_1 скерувала на електронну адресу суду відповідь на відзив. Зазначила, що відзив, на її думку оформлений неналежним чином, оскільки до відзиву була додана копія листа Служби автомобільних доріг, який датується 2022 роком, що за рік до складення оспорюваної постанови, крім того зазначає, що даний лист не є нормативним актом. Також, вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є уповноваженими особами для підписання відзиву. Заперечує проти заявлених представниками відповідачів заяв та клопотань. Просить задовольнити заявлені вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час, місце розгляду справи, однак до суду скерувала заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності у зв?язку неможливість прибути в судове засідання через перебування в іншому місті та постійні тривоги. Просила заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі: Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, в особі представника Коновчука М.В. та Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, представник Маланчук М.В. у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про дату, час, місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд зважає на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно до вимог ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 77 КАС України вказано, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Суд, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Судом належними дослідженими доказами встановлено, що 02.07.2023 року лейтенантом поліції першого батайольону першої роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Хрипливим В.В складено постанову серії ЕНА №1011555 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с.93).

Як вбачається зі змісту вказаної постанови ОСОБА_1 02.07.2023 року в 10 год. 41 хв. у Чернівецькій області, Глибоцький район, с. Тереблече, керуючи транспортним засобом перевищила встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 34 км/год, а саме рухалася зі швидкістю 84 км/год (швидкість руху вимірювалась TruCAM LTI 20/20 008443), чим порушила вимоги пункту 12,4 ПДР України (а.с.93).

З конверта поштового відправлення №801, а також з Трекінгу УкрПошти, встановлено, що копію постанови позивачка отримала 12.07.2023 року особисто (а.с.94).

Як вбачається зі скріншоту, 22.07.2023 року позивачкою ОСОБА_1 було направлено звернення до ДПП про надання доказів, однак відповіді отримано так і не було (а.с.95).

Крім того, на підтвердження неможливості вчасно підготувати заяву, надано графік погодинного відключення світла в м. Львів, яке відбувалося у зв?язку зі збройною агресією рф (а.с.101).

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26578 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів Tru CAM II LTI 20/20 №ТС008443, пройшов випробування та є придатним до застосування, в тому числі в момент виникнення спірних правовідносин (а.с.179).

Згідно сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки Серії А №006694 від 29.08.2012 року дата наступної повірки приладу 17.11.2023 року (а.с.180).

Як вбачається з листа Служби автомобільних доріг Чернівецької області, населений пункт с. Тереблече розташований на автодорозі М-19 з 537 км. + 447 м. по 540 км. + 390 м., а фіксація відбулася на 540 км автодороги М-19 тобто в межах населеного пункту, що свідчить про підвищення дозволеної швидкості руху саме в населеному пункті (а.с.181).

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що даний лист датується 16.02.2022 року, тобто більше, ніж за рік до події стосовно якої винесена оскаржувана постанова.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач не дотримався вимог статей 251, 254, 283КУпАП і прийняв не обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого викликав сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Відповідно дост. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч.1ст. 11 КАС Українирозгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 2, 4ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 283 цього Кодексу.

Крім того,наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 рокузатверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

На інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Згідно із статтею 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність подій адміністративного правопорушення.

Наявність подій правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (статті 251 КУпАП)

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУПАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких Ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.73 КАС України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Частиною 2 статті 77 КАС України регламентовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п.8.2-1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закрити повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною.

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Ч. 1 ст. 122 КУпАП, за якою притягнуто до адміністративної відповідальності позивача, передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Отже, суд дійшов висновку, що посадовою особою (поліцейським) не було дотримано положень ст. 280 КУпаП, а саме не в повній мірі з?ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа, в даному випадку позивач ОСОБА_1 у його вчиненні, що потягло за собою протиправне притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, якого вона не вчиняла.

Відповідач на обгрунтування правомірності оскаржуваної постанови не надав жодних доказів наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, таких даних не міститься і в долученому до відзиву на позов відеозаписі. Те саме стосується й доданого до матеріалів справи листа Служби автомобільних доріг, який не може слугувати належним доказом перевищення ОСОБА_1 швидкості, відтак твердження відповідача про те, що поліцейський підставно виніс постанову є голослівними та жодним доказом не підтверджено.

При цьому суд зазначає, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі №357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

В силу ст.7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім цього, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція ) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Таким чином, суд, зважаючи на вищевикладене, приходить до висновку, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення та наявності складу правопорушення, внаслідок чого притягнуто позивача до відповідальності з порушенням вимог встановлених ст.ст. 247, 251, 252, 280 КУпАП, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача підлягає скасуванню.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судових розгляд.

Відповідно до ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06.12.2016 (справа п/800/9/16) зазначено, що поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №1011555 винесена 02.07.2023 року.

При обґрунтуванні поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом позивач посилається на те, що постанова у встановлений законом строк вручена йому не була, позивач ознайомився лише 12.07.2023 року, отримавши його поштою.

Відповідачі жодних пояснень стосовно часу направлення постанови позивачу не надали.

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений скаржникові виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження судового рішення.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що позивач не мав об`єктивної можливості оскаржити постанову у строк, передбачений ст. 286 КАС України, то суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, а тому цей строк підлягає поновленню.

За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні в судовому засіданні обставин справи, досліджених доказів, в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що суперечить чинному законодавству та не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які свідчили б, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 286 КАСУ, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 9, 77, 78, 90, 241-244, 246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1011555 від 02.07.2023 року, винесену лейтенантом поліції першого батайольону першої роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Хрипливим В.В..

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №1011555 від 02.07.2023 року, винесену лейтенантом поліції першого батайольону першої роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Хрипливим В.В. відносно ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн., провадження по справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч.2 ст. 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повнийтекст судового рішення складено 08.09.2023р.

Суддя Слободян Г.М.