Справа № 420/21341/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Радчука А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому позивач, з урахуванням виправленої позовної заяви від 28.08.2023 року, просить суд:

визнати неправомірним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області про відмову в призначенні пенсії № 65 від 02.05.2023 року;

визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Одеській області по неврахуванню до трудового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) періоду: 3 01.01.1992 року по 12.09.2005 роки;

зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) спірний період з 01.01.1992 року по 12.09.2005 роки;

зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області прийняти рішення про призначення пенсії та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком з дати звернення, а саме з 25.04.2023 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що 25.04.2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

02.05.2023 року рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зазначено, що період роботи з 01.01.1992 року по 12.09.2005 року неможливо зарахувати до загального стажу роботи, у зв`язку із припиненням участі держави, у якій позивач набув спірний стаж, в Угоді про гарантії прав громадян державучасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Вважаючи протиправним вказане рішення про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивач посилається на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 наявний запис № 3 від 16.04.1985 року, відомості про прийняття на роботу: «Машинобудівний завод», прийнятий до цеху № 31 слюсарем, наказ № 232 від 15.04.1985 року; та запис № 15 від 12.09.2005 року, відомості про звільнення: звільнений за власним бажанням, наказу № п350лс. Отже, позивачем до заяви про призначення пенсії було надано увесь перелік документів, необхідних для її призначення. Враховуючи викладене, твердження відповідача про неможливість зарахувати період роботи з 01.01.1992 року по 12.09.2005 року до загального стажу роботи, у зв`язку із припиненням участі держави, у якій позивач набув спірний стаж, в Угоді про гарантії прав громадян державучасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, на переконання позивача, не може обмежувати конституційне право та встановлювати підстави для відмови у призначенні, поновленні пенсії з інших підстав, ніж передбачені Законом № 1058-IV.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року позовну заяву залишено без руху, а позивачу надано строк на усунення недоліків.

29.08.2023 року від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали суду від 21.08.2023 року з доданими документами та виправленим адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 07.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

13.09.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує.

Відповідач підтвердив, що 25.04.2023 позивач звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком в порядку Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058).

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким прийняте оскаржуване рішення №65 від 02.05.2023, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії з таких підстав. Пенсійний вік, визначений ч. 1 ст. 26 Закону №1058, становить 60 років. Вік позивача 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений ч. 1 ст. 26 Закону №1058, становить 30 років. Страховий стаж позивача становить 28 років 01 місяць 28 днів. За результатами розгляду документів позивача, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди: - період навчання з 01.09.1980 по 23.02.1985, зазначений в дипломі НОМЕР_3 , виданого 27.02.1985, оскільки навчання перетинається з військовою службою. Для зарахування вказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку про період та форму навчання; - період роботи з 01.01.1992 по 12.09.2005, зазначений у трудовій книжці НОМЕР_4 , дата заповнення 15.04.1985, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи періодів в російській федерації починаючи з 01.01.1992 року.

Тобто, наразі позивач не має достатнього страхового стажу, отже має права виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За наведених обставин, як вважає відповідач, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №65 від 02.05.2023 про відмову у призначенні пенсії прийняте з дотриманням норм та вимог чинного законодавства.

При цьому позивач зауважив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не приймало участі у розгляді заяви ОСОБА_1 , і відповідно, не виносило жодних рішень з цього приводу. До Головного управління було надано лише заяву від 25.04.2023, яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

02.10.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 25 квітня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вік Позивача 60 років. Страховий стаж, на момент звернення, становив 20 років 10 місяців 28 днів. Працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області та прийнято рішення від 12.06.2023 №65 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Прийняте рішення відповідач обґрунтував тим, що позивач не набув необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком. За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 12.09.2005, згідно записів трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, тому на осіб, які працювали в рф після 1 січня 1992 року не поширюються норми Угоди щодо врахування стажу та заробітку при призначенні пенсії.

Відповідач зазначив, що право на пенсійну виплату позивач набуде 29.01.2028, тому Головне управління діяло в межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 25.04.2023 року, зареєстрована за №2889, про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон №1058) (а.с. 63-66).

Разом із заявою, згідно розписки-повідомлення, подано: Військовий квиток; Диплом НОМЕР_3 та архівну довідку №241 від 21.12.2021; довідку по присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України; Свідоцтво про переміну прізвища (Витяг №4); Трудову книжку НОМЕР_2 .

Позивачу запропоновано надати додаткові документи: Довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р., Довідку про зміну назви організації; заяву про спосіб виплати пенсії; фото пенсіонера (а.с. 64).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу №4 від 03.11.2009 року, після реєстрації шлюбу позивач змінив прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 (а.с. 80).

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Позивачем подано заяву про призначення пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання, а саме до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області.

За принципом екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №65 від 02.05.2023 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.04.2023 року відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу (а.с. 97).

Відповідно до змісту цього рішення, результати розгляду документів, доданих до заяви:

Пенсійний вік - 60 років. Вік заявника 60 років.

Необхідний страховий стаж, визначений частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, становить 30 років. Страховий стаж особи становить 20 років 5 місяців 22 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано:

період навчання з 01.09.1980 по 23.02.1985, зазначений в дипломі НОМЕР_3 , виданого 27.02.1985, оскільки навчання перетинається з військовою службою;

період роботи з 01.01.1992 по 12.09.2005, зазначений у трудовій книжці НОМЕР_5 , дата заповнення 15.04.1985, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії №65 від 02.05.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови призначення пенсії за віком визначає стаття 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року №1058-IV.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Згідно умов призначення пенсії, визначених ч. 1 ст. 26 Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже за наявності страхового стажу не менше 30 років може набути право на призначення пенсії за віком.

Згідно оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 65 від 02.05.2023 року, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж становить 20 років 5 місяців 22 дні.

До страхового стажу не зараховано:

період навчання з 01.09.1980 по 23.02.1985, зазначений в дипломі НОМЕР_3 , виданому 27.02.1985, оскільки навчання перетинається з військовою службою;

період роботи з 01.01.1992 по 12.09.2005, зазначений у трудовій книжці НОМЕР_5 , дата заповнення 15.04.1985, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Предметом позову є зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1992 року по 12.09.2005 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи, - Трудову книжку серії НОМЕР_2 , дата заповнення 15.04.1985 року (а.с. 82-91).

Згідно записів у Трудовій книжці серії НОМЕР_2 , дата заповнення 15.04.1985 року, ОСОБА_3 з 16.04.1985 року по 12.09.2005 року працював на підприємстві «Машиностроительный завод» м. Електросталь, Московська область, РФ.

Під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.01.1992 по 12.09.2005, зазначений у трудовій книжці НОМЕР_5 , дата заповнення 15.04.1985, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2, ч.4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 4 Закону №1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, серед іншого, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Із урахуванням того, що спірний період роботи здобутий позивачем на території рф, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994р., ратифікованої Законом України від 11.07.1995р. №290/95-ВР, яка підписана, зокрема, Урядами рф та України.

Відповідно до ст. 1 Угоди ця Угода регулює основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування.

Статтею 4 вказаної Угоди передбачено, зокрема, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

За змістом статті 9 Угоди питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла на момент здобуття позивачем спірного періоду роботи, а також на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено наступне.

Пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1).

Статтею 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу (ст. 6).

Органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами (ст. 8).

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11).

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13).

Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

З огляду на зміст наведених вище положень нормативно-правових актів, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 22 федерального закону №167-Ф3 від 15.12.2001р. «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території російської федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території російської федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян російської федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.

Пунктом 1 статті 11 федерального закону російської федерації №400-ФЗ від 28.12.2013р. передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в пенсійний фонд російської федерації.

Таким чином, як законодавством України, так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалася така діяльність.

При цьому, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески.

Відсутність у територіального органу ПФУ можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на території російської федерації, не може бути підставою для відмови у реалізації його права на пенсійне забезпечення.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Спір між сторонами виник щодо відмови пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивача для призначення пенсії періоду роботи в російській федерації з огляду на припинення участі РФ в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Крім того, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення».

Однак ці доводи відповідача суд вважає неприйнятними, оскільки у період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Також суд зазначає, що в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож, припинення участі РФ в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, суд зауважує, що набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією РФ припинено співробітництво з країною-агресором.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення / перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії № 65 від 02.05.2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже було зазначено, для призначення позивачу пенсії за віком, відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-IV, необхідним є досягнення віку 60 років та наявність страхового стажу не менше 30 років.

Відповідачем до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача згідно записів у Трудовій книжці серії НОМЕР_2 , дата заповнення 15.04.1985 року, а саме з 01.01.1992 року по 12.09.2005 року на підприємстві «Машиностроительный завод» м. Електросталь, Московська область, РФ.

У зв`язку з викладеним страховий стаж позивача визнано недостатнім для призначення пенсії за віком. За розрахунком відповідача страховий стаж позивача - 20 років 5 місяців 22 дні.

Підстава неврахування означеного стажу у спірному рішенні зазначена лише одна припинення участі РФ в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Для підтвердження спірного стажу позивачем було надано Трудову книжку серії НОМЕР_2 , дата заповнення 15.04.1985 року.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії № 65 від 02.05.2023 року не висловлено жодних зауважень щодо записів та оформлення трудової книжки.

Спір між сторонами виник щодо відмови пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу позивача для призначення пенсії періоду роботи в російській федерації.

Судом вище вже надано оцінку наведеному та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії № 65 від 02.05.2023 року.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області неправомірно відмовлено у включені до страхового стажу періодів роботи позивача на підприємстві «Машиностроительный завод» м. Електросталь, Московська область, РФ, розташованому на території російської федерації з 01.01.1991 року по 12.09.2005 року з підстав, що наведені в оскаржуваному рішенні.

При цьому, суд зазначає, що дії по незарахуванню до страхового стажу позивача періоду з 01.01.1992 року по 12.09.2005 року вчинені саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.

Натомість, позивач просить визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Одеській області по неврахуванню до трудового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) періоду з 01.01.1992 року по 12.09.2005 роки.

Отже, у цій частині позовних вимог до ГУ ПФУ в Одеській області слід відмовити.

Суд зазначає, що оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області і рішення про відмову у призначенні приймалось саме ним, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу роботи спірні періоди.

Пенсійний фонд України є тим органом до компетенції якого належить призначення пенсій, тому суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість такого суб`єкта владних повноважень рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого органу, оскільки такі дії виходять за межі визначених для суду повноважень законодавцем.

Згідно абзацу першому частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, враховуючи, що до компетенції суду не належить призначення, переведення, розрахунок та виплата пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань, суд вважає доцільним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 25.04.2023 року, зареєстровану за №2889, про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи на підприємстві «Машиностроительный завод» м. Електросталь, Московська область, розташованому на території російської федерації з 01.01.1991 року по 12.09.2005 року.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким прийнято оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 65 від 02.05.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 25.04.2023 року, зареєстровану за №2889, про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи на підприємстві «Машиностроительный завод» м. Електросталь, Московська область, розташованому на території російської федерації, з 01.01.1991 року по 12.09.2005 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук