Справа № 520/22715/23
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

06 листопада 2023 року № 520/22715/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк К.А. про арешт коштів боржника ВП №60770833 від 07.04.2020.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що постанова державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк К.А. про арешт коштів боржника ВП №60770833 від 07.04.2020 є такою, що підлягає скасуванню, оскільки виконавче провадження на даний час вже закрито, а виконавчий документ повернуто стягувачу.

Ухвалою суду від 25.08.2023 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

Ухвалою суду від 11.09.2023 року повторно витребувано від Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 60770833.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано клопотання про доручення доказів, в якому, зокрема, вказано, що відповідно до Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. З огляду на зазначене, виконавче провадження № 60770833 було знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

ОСОБА_1 з 19.01.1998 року зареєстрований та проживає у с. Липці Харківського району Харківської області, що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянина України.

У позовній заяві позивачем вказано, що в даний час він мобілізований до лав Збройних Сил України.

Також, позивачем вказано, що грошове забезпечення військовослужбовця (заробітна плата) перераховується військовою частиною на банківську карту позивача. Однак, перераховане грошове забезпечення позивач зняти не зміг, оскільки на рахунок позивача накладено арешт.

В той же час, у позовній заяві вказано, що позивачу стало відомо про те, що відносно ОСОБА_1 виконувалось виконавче провадження про стягнення з нього на користь держави штрафу в сумі 850,00 грн. У відомостях про виконавче провадження було зазначено іншу адресу боржника, без зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків. Проте, будь-яких постанов позивач не отримував, що на переконання позивача, може бути свідченням того, що постанову про накладення штрафу було складено не відносно нього, так як адресу зазначено не вірно, а реєстраційних номер облікової картки платника податків було уже встановлено державним виконавцем, після чого накладено арешт на кошти позивача. Станом на час звернення до суду позивачу відомо, що виконавче провадження №60770833 закрите, виконавчий документ повернуто стягувачу, але арешт не було знято, що є свідченням порушення права позивача, так як він та його родина залишилась без засобів для існування.

Вказані обставини є свідченням того, що постанова про арешт коштів боржника протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Як передбачено положеннями ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як передбачено приписами ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

При цьому, приписами ст.13 Закону України Про виконавче провадження визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Положеннями ч.7 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження визначено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Приписами ст. 48 Закону України Про виконавче провадження визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до положень ст. 56 Закону України Про виконавче провадження арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Приписами ст. 59 Закону України Про виконавче провадження визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Зі змісту позовної заяви встановлено доводи позивача стосовно того, що він не отримував будь - яких документів виконавчого провадження стосовно нього. При цьому, позивачем вказано, що йому стало відомо про те, що на його рахунок було накладено арешт на рахунок у виконавчому провадженні № 60770833 згідно із постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк К.А. про арешт коштів боржника ВП №60770833 від 07.04.2020 року.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у провадженні Київського відділу державної виконавчої служби у Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходилось виконавче провадження № 60770833, про стягнення штрафу у розмірі 850,00 грн. на підставі постанови №НК152976, виданої 01.08.2019 року Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області.

Отже, матеріали справи свідчать, що 05.12.2019 р. державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60770833 з примусового виконання постанови №НК152976, виданої 01.08.2019 року Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області, про стягнення штрафу у розмірі 850,00 грн з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь стягувача Держави.

В ході проведення виконавчих дій, 20.02.2020 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої встановлено Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк та Акціонерне товариство Універсал Банк та державний виконавець, керуючись ст. 56 Закону України Про виконавче провадження, постановив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також, під час розгляду справи встановлено, що 07.04.2020 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої встановлено, що державний виконавець вважав за необхідне накласти арешт на кошти боржника в ПАТ Мегабанк та керуючись ст. 56 Закону України Про виконавче провадження, поставив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

В той же час, зі змісту наявних в матеріалах справи доказів встановлено доводи позивача стосовно того, що постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував, оскільки у постанові вказано його невірну адресу.

Верховним Судом було викладено висновки у постанові від 15 липня 2021 року у справі №380/9335/20 щодо надання оцінки правильності тлумачення положень статті 24 Закону №1404-VIII в контексті визначення місця проживання боржника та вказано, що визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Аналізуючи положення статей 9, 18 Закону №1404-VIII, положення статті 27 Закону №1403-VIII, а також положення Закону №5942-VI, Верховний Суд дійшов висновку, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи.

Також, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені частиною першою статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку, не з`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). Верховний Суд наголосив, що відсутність прямої вказівки в Законі України "Про виконавче провадження" на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця - суб`єкта владних повноважень.

Отже, виходячи із системного аналізу п.10 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" в сукупності з іншими положеннями цього Закону, Верховний Суд у справі №380/9335/20 констатував, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.

Враховуючи вищевказані висновки суд зазначає, що відповідач прийняв до виконання документ не з`ясувавши наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування позивача.

При цьому, зі змісту наявних в матеріалах справи доказів встановлено також, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2019 року не містить в собі відомостей і про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника. Натомість, у постанові про арешт коштів боржника від 20.02.2020 року реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача вже було вказано.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає, що враховуючи вищевказані висновки та доводи позивача, останній фактично обґрунтовує протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60770833 від 05.12.2019 проте, остання не є предметом оскарження у даній справі.

В той же час, суд зазначає, що згідно норм діючого законодавства державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріат та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту зазначених норм видно, що дійсна мета застосування процедури арешту майна боржника є забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження.

З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 39 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 37 цього Закону.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 27.10.2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, із роздруківки з Реєстру виконавчих проваджень у відділах ДВС вбачається відсутність відкритих виконавчих проваджень, боржником в яких є позивач, та в межах яких можливе звернення стягнення на кошти або майно позивача.

Суд зазначає, що ухвалою суду від 11.10.2023 року витребувано від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції належним чином засвідчену копію постанови №НК152676 про стягнення штрафу у розмірі 850,00 грн., виданої 01.08.2019 року, та інформацію щодо чинності вказаної постанови і сплати визначеного нею штрафу; витребувані докази зобов`язано надати до Харківського окружного адміністративного суду у строк протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали суду з дотриманням вимог ч.9 ст. 79 КАС України; попереджено Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про наслідки невиконання судового рішення та відповідальність, передбачену законодавством за невиконання судового рішення.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року повторно витребувано від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції належним чином засвідчену копію постанови №НК152676 про стягнення штрафу у розмірі 850,00 грн., виданої 01.08.2019 року, та інформацію щодо чинності вказаної постанови і сплати визначеного нею штрафу; витребувані докази зобов`язано надати до Харківського окружного адміністративного суду у строк протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали суду з дотриманням вимог ч.9 ст.79 КАС України; попереджено Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про наслідки невиконання судового рішення та відповідальність, передбачену законодавством за невиконання судового рішення.

На виконання ухвали суду про витребування доказів до суду найшов лист Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції за підписом начальника, в якому вказано, що винесена у відношенні ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №152676 від 01.08.2019, відповідно до вимог ст.308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 03.10.2019 направлена до Київського ВДВС міста Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у зв`язку з чим немає можливості надати її копію.

Відтак, слід дійти висновку про те, що на даний час відсутні правові підстави у відповідача для існування накладеного арешту на кошти позивача.

При цьому, суд вважає за необхідне вказати, що під час розгляду справи було встановлено, що арешт на кошти позивача було накладено згідно постанов державного виконавця від 20.02.2020 року та від 07.04.2020 року, але у різних банківських установах.

Враховуючи зазначене, з огляду на наявність порушеного права позивача, а також з урахуванням положень ч.2 ст. 9 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для належного захисту порушених прав позивача вийти за межі позовних вимог позивача та визнання протиправними і скасування постанов державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про арешт коштів боржника ВП №60770833 від 20.02.2020 року та від 07.04.2020 року.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Студентська, 5/4,м.Харків,61024) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправними і скасування постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про арешт коштів боржника ВП №60770833 від 20.02.2020 року та від 07.04.2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Студентська, 5/4,м.Харків,61024, ).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.