Справа № 540/708/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 540/708/22
Головуючий в 1 інстанції: Анлрухів В.В.

Дата і місце ухвалення 28.08.2023р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023р. по справі №540/708/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні відпустки,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з Головного управління ДСНС України у Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015-2019 роки при звільненні в розмірі 94 952,66 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023р. позов частково задоволено. Стягнуто з Головного управління ДСНС України у Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2015-2019 роки при звільненні в розмірі 76 239,01 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області подало апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зокрема зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не врахував, що 19.07.2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX, яким статтю 117 КЗпП України викладено у новій редакції, а саме встановлені обмеження, згідно яких виплата працівникові середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюється не більше, як за шість місяців.

Таким чином, розмір належного позивачу до виплати середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, з урахуванням принципу пропорційності та співмірності складає 35 842,23 грн.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги позивача.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні ДСНС України у Херсонській області.

Наказом ГУ ДСНС України у Херсонській області (по особовому складу) №337 від 31.12.2020р. позивача звільнено зі служби, відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу звільнено із служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 176 підпунктом 2 (за віком) з правом носіння форменого одягу.

20.01.2022 p. ГУ ДСНС України у Херсонській області, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року у справі №540/5811/21, перерахувало на рахунок ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток в сумі 160 377,24 грн.

Наявні у справі матеріали свідчать, що позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі останній заперечує його право на отримання відповідних коштів.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюються норми КЗпП України у частині встановлення відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, а тому позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Визначаючи суму середнього заробітку, суд посилаючись на принципи пропорційності та співмірності визнав право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у сумі 76 239,01 грн., що становить 14,47 % від загальної суми невиплаченого грошового забезпечення (526 876,35 грн.).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Необхідно звернути увагу на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 №425 не містять норм щодо виплати звільненому з органів цивільного захисту середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

Таким чином, нерозповсюдження на працівників органів цивільного захисту норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому щодо них необхідно застосувати положення КЗпП України, а саме статті 116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Необхідно зазначити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад службовців органів цивільного захисту стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019р. у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справа № 2340/4192/18.

З урахуванням наведеного безпідставними є доводи відповідача про те, що виплата компенсації за затримку виплати при звільненні осіб, які проходили службу в органах цивільного захисту, не передбачена спеціальним законодавством, а дія норм КЗпП України на них не поширюється.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції, що діяла в період звернення позивача до суду з відповідним позовом) передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи, що позивачеві при звільненні зі служби не виплачені належні суми грошового забезпечення, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо права позивача на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у сумі 76 239,01 грн., що становить 14,47 % від загальної суми невиплаченого грошового забезпечення (526 876,35 грн.).

При цьому колегія суддів вважає помилковим послання апелянта на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 №2352-IX, яким до статті 117 КЗпП України внесено зміни за змістом яких роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, оскільки останній набув чинності 19.07.2022р. Водночас позивач з відповідним позовом звернувся до суду першої інстанції 28.01.2022р., тобто до внесення зазначених вище змін у статтю 117 КЗпП України.

Інші наведені апелянтом доводи не приймаються судом до уваги, оскільки суперечать сталій правовій позиці Верховного суду щодо справ пов`язаних із виплатою середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023р. по справі №540/708/22 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.А. Шевчук А.Г Федусик