Справа № 420/21554/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною відмову ГУ ДМС України в Одеська область щодо ненадання громадянства України ОСОБА_1 ; зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області належно розглянути документи, які є підставою прийняття до громадянства України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є громадянином республіки Білорусь та бажає отримати громадянство України на підставі територіального походження. У зв`язку із цим представником позивача було направлено заяву про отримання ОСОБА_1 громадянства України до ГУ ДМС України в Одеській області від 30.07.2023, проте на цей запит адвоката було отримано відмову від 21.07.2023. Сторона позивача вважає таку відмову неправомірною, оскільки суб`єктом владних повноважень не враховано документи, які є підставою для отримання позивачем громадянства України. Так, позивач має батька - громадянина України та родичів по батьківській лінії, які проживають на території України все своє життя, він має право на отримання громадянства. Відповідно до вищенаведеного, можна вважати відмову відповідача у можливості прийняття до громадянства України за наявними підставами протиправною.

Ухвалою судді від 11.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

25.09.2023 до суду від Головного управління ДМС України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що Головне управління ДМС в Одеській області не визнає даний адміністративний позов та вважає, що в даному випадку відсутній предмет спору. Так, 10.07.2023 до ГУ ДМС в Одеській області надійшла заява довільної форми про отримання громадянства за підписом представника позивача - Ковбасюка B.A., яка за своєю суттю та змістом є зверненням громадянина. 21.07.2023 ГУ ДМС в Одеській області у межах строку визначеного Законом України "Про звернення громадян" було надано представнику позивача вмотивовану письмову відповідь з відповідними роз`ясненнями щодо оформлення громадянства України. У наданій відповіді ГУ ДМС в Одеській області, з посиланням на чинні нормативні акти, що регулюють правовий зміст громадянства України, підстави та порядок його набуття, зазначено про необхідність особистого подання заявником документів з питань громадянства. Представник позивача вважає надану відповідь відмовою у наданні позивачу громадянства України, та вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав. Враховуючи те, що позивач не звертався із відповідною заявою з питань оформлення громадянства України та за відсутності необхідних документів, то можливо дійти до висновку про відсутність факту відмови в оформленні громадянства України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином республіки Білорусь, що підтверджується паспортним документом НОМЕР_1 , виданим 01.04.2009 (дійсний до 07.04.2064).

30.06.2023 адвокат Ковбасюк Владислав Анатолійович подав заяву до ГУ ДМС України в Одеській області, в якій просив розглянути питання отримання громадянства України його довіреною особою ОСОБА_1 на підставі територіального походження.

До заяви додано ордер; копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю; копію паспорту РБ та свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_1 ; копію архівних відомостей за 1927 р., наданих відділом ЗАГС у м. Овідіополь Одеської області; копію посвідчення про закінчення семирічної школи від 29.09.1961; копії паспортів двоюрідних братів ОСОБА_1 .

У відповідь листом від 21.07.2023 № К-381/6/5101-23/5100.4.5/554-23 ГУ ДМС в Одеській області надано відповідь на звернення адвоката Ковбасюка В.А., згідно з якою, умови та порядок набуття громадянства України регламентуються Законом України «Про громадянство України» (далі - Закон) та Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Підстави набуття особою громадянства України визначається індивідуально, залежно від місця народження, походження проживання, родинних зв`язків, тощо.

Оскільки, згідно наданих документів, ОСОБА_1 є громадянином Р.Білорусь, громадянство України у цьому випадку набувається з урахуванням Угоди між Україною і Республікою Білорусь «Про спрощений порядок зміни громадянства громадянами України, які постійно проживають в Республіці Білорусь, і громадянами Республіки Білорусь, які постійно проживають на території України», яка станом на 21.07.2023 є чинною.

Відповідно до пункту 5 Порядку заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто.

Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України та подаються копії таких документів.

Разом із заявою про набуття громадянства України подається документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави, про те, що особа на території іноземної держави не вчиняла тяжких або особливо тяжких злочинів, злочинів проти людства та не здійснювала геноцид.

Представник позивача вважає надану відповідь відмовою у наданні позивачу громадянства України, та вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року №2235-III, громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Статтею 6 Закону України від 18.01.2001 року №2235-III передбачено, що громадянство України набувається, зокрема, внаслідок прийняття до громадянства (пункт 3).

Згідно із статтею 9 Закону України від 18.01.2001 року №2235-III (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх заявою прийняті до громадянства України.

Умовами прийняття до громадянства України є:

1) визнання і дотримання Конституції України та законів України, що засвідчується особою у поданій в установленому порядку заяві про прийняття до громадянства України;

2) подання: іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.

4) отримання дозволу на імміграцію.

5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування.

Зазначена умова не поширюється на осіб з інвалідністю, пов`язаною з порушеннями зору, слуху, мовлення;

6) наявність законних джерел існування.

Зазначена умова не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

До громадянства України не приймається особа, яка:

1) вчинила злочин проти людства чи здійснювала геноцид;

2) засуджена в Україні за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (до погашення або зняття судимості) з урахуванням рівня загрози для національної безпеки держави;

3) вчинила на території іншої держави діяння, яке визнано законодавством України тяжким або особливо тяжким злочином.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

Статтею 24 Закону України від 18.01.2001 № 2235-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження, у тому числі щодо прийняття заяв разом із необхідними документами щодо прийняття до громадянства України, щодо виходу з громадянства України дітей у випадках, передбачених частинами дев`ятою - одинадцятою статті 18 цього Закону, перевірки правильності оформлення документів, наявності умов для прийняття до громадянства України і відсутності підстав, з яких особа не приймається до громадянства України, наявності підстав для виходу з громадянства України і відсутності підстав, з яких не допускається вихід з громадянства України, надсилання заяв разом зі своїм висновком на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства.

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006), для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

У випадках, передбачених законодавством України, за подання заяви та інших документів з питань громадянства сплачується державне мито або консульський збір, документ про сплату якого подається разом із заявами та іншими документами з питань громадянства.

За правилами пунктів 2, 3, 4, 5 розділу І Порядку №215 заяви з питань громадянства оформлюються, зокрема: про прийняття до громадянства України та про вихід з громадянства України - на ім`я Президента України.

Заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником.

Заяви та інші документи з питань громадянства подаються, зокрема: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

Заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто.

Відповідно до пункту 45 розділу ІІ Порядку №215 для прийняття до громадянства України особа (за винятком іноземців та осіб без громадянства, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; які перебувають у шлюбі з громадянином України понад два роки та отримали дозвіл на імміграцію; які отримали дозвіл на імміграцію та перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті; які отримали дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію" і перебувають з громадянином України понад два роки у шлюбі або перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті; які мають визначні заслуги перед Україною та прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України) подає такі документи:

а) заяву про прийняття до громадянства України (в двох примірниках);

б) три фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів, зокрема: зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців.

г) один із таких документів, зокрема: документ, що підтверджує безперервне проживання особи на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років, - для особи, яка в`їхала в Україну іноземцем (копія паспортного документа);

д) один із таких документів:

- копію документа, що підтверджує отримання дозволу на імміграцію в Україну;

- копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку на території України або для іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності Законом України "Про імміграцію", - копію посвідки на постійне проживання;

е) один із таких документів, зокрема:

- документ про володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування, який видається в Україні керівником навчального закладу, місцевим органом виконавчої влади України або виконавчим органом місцевого самоврядування;

- копію атестата чи витяг із залікової відомості диплома - для особи, яка має документ про закінчення навчального закладу з вивченням української мови;

є) документ про наявність законних джерел існування протягом останніх шести місяців на момент подання заяви про прийняття до громадянства України. У разі подання особою документа про наявність власних фінансових заощаджень сума коштів на банківському рахунку повинна бути не менше ніж дванадцять прожиткових мінімумів на одну особу (виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на момент подання заяви про прийняття до громадянства України).

Згідно із пунктом 49-1 розділу ІІ Порядку №215 іноземець разом із заявою про прийняття до громадянства України подає документ (або документи - за наявності в іноземця громадянства кількох держав), виданий уповноваженим органом іноземної держави, про відсутність підстав, передбачених пунктами 1 і 3 частини п`ятої статті 9 Закону, за наявності яких особа не приймається до громадянства України (документ про те, що особа на території іноземної держави не вчиняла тяжких або особливо тяжких злочинів, злочинів проти людства та не здійснювала геноцид).

Пунктом 101 розділу ІV Порядку №215 передбачено, що територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо прийняття особи до громадянства України або виходу неповнолітньої особи з громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.

В свою чергу, згідно із пунктом 102 розділу ІV Порядку №215 територіальний орган Державної міграційної служби України, до якого подано документи, перевіряє:

відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України;

підтвердження документами виконання умов прийняття до громадянства України або виходу з громадянства України;

відсутність підстав, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід з громадянства України не допускається.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Територіальний орган Державної міграційної служби України надсилає подані документи до органів Служби безпеки України та Міністерства внутрішніх справ України, які у межах своєї компетенції перевіряють (у тому числі в банках даних Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерполу) відсутність підстав, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід із громадянства України не допускається. Про результати перевірки органи Служби безпеки України та Міністерства внутрішніх справ України повідомляють територіальний орган Державної міграційної служби України не пізніш як у двомісячний строк з дня одержання документів.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують виконання умов прийняття до громадянства України або виходу з громадянства України, а також відсутні підстави, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід із громадянства України не допускається, територіальний орган Державної міграційної служби України готує висновок про можливість задоволення клопотання заявника і не пізніш як у тримісячний строк з дня надходження документів надсилає цей висновок разом із поданими документами до Державної міграційної служби України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують виконання умов прийняття до громадянства України або виходу з громадянства України, а також будуть виявлені підстави, за наявності яких прийняття до громадянства України або вихід із громадянства України не допускається, територіальний орган Державної міграційної служби України готує висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання заявника і не пізніш як у тримісячний строк з дня надходження документів надсилає цей висновок разом із поданими документами до Державної міграційної служби України.

Таким чином, Законом України «Про громадянство України» визначено правові умови прийняття іноземця до громадянства України.

Перевірка дотримання цих умов, а також належності документального підтвердження особою умов прийняття до громадянства України покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства.

В контексті спірних правовідносин, слід зазначити, що заява про прийняття до громадянства України разом із відповідним переліком документів подається заявником у письмовій формі особисто (із зазначенням дати її складання та підписанням заявником) до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

З прийняттям заяви і доданих документів (з порушенням провадження за заявою) територіальний підрозділ Державної міграційної служби України здійснює перевірку на відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України.

Виявлення територіальним підрозділом Державної міграційної служби України під час такої перевірки оформлення поданих заявником документів не у відповідності до вимог законодавства України, є підставою для повернення підрозділом у двотижневий строк з дня надходження документів заявнику для усунення недоліків.

Припинення провадження за цією заявою може мати місце на підставі рішення керівника територіального підрозділу Державної міграційної служби України і у разі не усунення заявником недоліків та не поданням ним документів повторно.

При цьому, до територіального органу Державної міграційної служби України надсилаються документи заявника, перевірені у вищенаведеному порядку територіальним підрозділом ДМС.

З огляду на вищевикладене, суд констатує що надання ГУ ДМС в Одеській області адвокату Ковбасюку В.А. відповіді у формі листа від 21.07.2023 № К-381/6/5101-23/5100.4.5/554-23 в порядку Закону України «Про звернення громадян» без прийняття заяви із документами до провадження (до розгляду) відбулось з без порушень Порядку розгляду територіальними підрозділами заяв з питань громадянства України, оскільки само звернення адвоката з такою заявою в інтересах зацікавленої особи (довірителя) чинним законодавством не передбачено.

При цьому в силу ст.1 Закону №2235-III законні представники - це батьки, усиновителі, батьки-вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги.

Статтею 59 Конституції України визначено право кожного на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Так, відповідно до ст.131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Незалежність адвокатури гарантується.

Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Так, з аналізу вказаних норм вбачається, що представництво інтересів на підставі укладеного договору про надання правової допомоги не може підміняти статус «законного представника» за спеціальним Законом України «Про громадянство України», яким визначено вичерпний перелік таких осіб, а саме: батьки, усиновителі, батьки-вихователі, прийомні батьки, патронатні вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов`язки опікунів і піклувальників.

Таким чином, визначена національним законодавством процедура звернення до уповноваженого органу дотримана не була, оскільки позивач особисто не звертався до міграційної служби.

Водночас, ОСОБА_3 , використовуючи статус адвоката та факт укладання договору про надання правової допомоги, помилково ототожнив себе в спірних правовідносинах із спеціальним суб`єктом звернення - «законним представником».

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.