Справа № 460/40942/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 460/40942/22 пров. № А/857/11632/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року (ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Рівному суддею Щербаковим В. В.) у справі № 460/40942/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі також - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач № 1) Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі також - ГУ ПФУ в Кіровоградській області, відповідач № 2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 27.04.2022 № 60 про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 23.09.2022 № 60 про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області призначити та виплачувати їй пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 05 квітня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона набула право на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки дотримано усі необхідні умови для призначення такої пенсії.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 , яка вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясуванням обставин справи. Тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вона має право на призначення пенсії у 54 роки відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII, а не у 56 років, як зазначено у рішенні суду першої інстанції, оскільки проживала більше 3 років станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення і з 03 листопада 1990 року по теперішній час безперервно зареєстрована, проживала та працювала у с. Жадень, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (ІІІ зони), що становить 30 років 5 місяців. З огляду на це зазначає, шо має право на зниження пенсії саме на 6 років (3 роки початкова величина за проживання більше 3 років станом на 01.01.1993 та додатково 3 роки, що розраховано виходячи з умови проживання 1 рік за 2 роки проживання/роботи, але не більше 6 років).

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ГУ ПФУ в Закарпатській області.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Удрицьк Дубровицького району Рівненської області, яке відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення громадян, що постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 14.08.1995.

22.04.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказана заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності.

Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 27.04.2022 № 60 відмовлено позивачу у призначенні пенсії. Зазначено, що враховуючи положення ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для отримання права на зниження пенсійного віку необхідно проживати у зоні гарантованого добровільного відселення більше 3 років станом на 01.01.1993. Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 10 місяців. Відтак, позивач не набула права призначення пенсії зі скороченням віку.

16.09.2022 позивач повторно звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказана заява позивача теж була розглянута за принципом екстериторіальності.

Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 23.09.2022 № 60 знову відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності підтвердження необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Зазначено, що період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 10 місяців.

Не погоджуючись з цими рішеннями органів Пенсійного фонду про відмову у призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернулася до суду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують, що станом на 01.01.1993 загальна тривалість роботи/проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 3 років 3 місяців 15 днів, що дає право позивачу на зниження пенсійного віку на 1 рік, з розрахунку 1 рік за 2 роки проживання / роботи.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 4 роки, тобто у 56 років відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ.

Водночас, із матеріалів справи видно, що станом на дату звернення (22.04.2022) до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, позивач досягла лише віку 54 років, тому суд дійшов висновку, що на цей час підстави для застосування до позивача положень статті 55 Закону № 796-XII у суду відсутні.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Враховуючи вимоги частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно абзацу першого частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.

Як видно з матеріалів справи, відповідно до довідки 09.02.2022 №321.02-17, виданої Миляницькою сільською радою Сарненського району Рівненської області позивач дійсно на момент аварії на ЧАЕС з 26.04.1986 по 09.10.1986 та з 10.10.1990 по 02.11.1990 проживала та була зареєстрована в с. Удрицьк Дубровицького району Рівненської області який віднесений до зони добровільного (гарантованого) відселення громадян, що постраждали внаслідок аварії.

Також в матеріалах справи є довідка від 09.02.2022 № 322.02-17, видана Миляцькою сільською радою Сарненського району Рівненської області про те, що позивач з 03.11.1990 по даний час зареєстрована та проживає с. Жадень Сарненський район Рівненська область, яке відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення громадян, що постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки від 12.09.2022 № 2266.02-12, виданої Миляцькою сільською радою Сарненського району Рівненської області, позивач в період з 20.07.1987 по 31.08.1987, з 27.07.1988 по 31.08.1988 з 06.07.1989 по 31.08.1989 проживала на літніх канікулах в с. Удрицьк Сарненського району Рівненської області та після закінчення вузу з 28.06.1990 по 10.10.1990.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 запис 1 від 15.08.1990 позивача призначено на посаду вчителя в Жаденської восьмирічної загальноосвітньої трудової політехнічної школі. А також, згідно запису 2 трудової книжки НОМЕР_2 від 27.09.1993 позивач переведена на посаду директора Жаденської восьмирічної загальноосвітньої трудової політехнічної школи.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено, що позивач в період з 26.04.1986 по 09.10.1986 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення, наведене свідчить про наявність підстав для застосування позивачу початкової величини зменшення пенсійного віку на 3 роки, що сторонами не заперечується і з цих мотивів рішення суду не оскаржується.

При цьому, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 4 роки, тобто у 56 років відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ. Оскільки вважав, що станом на 01.01.1993 загальна тривалість роботи/проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 3 років 3 місяців 15 днів, що дає право позивачу на зниження пенсійного віку на 1 рік, з розрахунку 1 рік за 2 роки проживання / роботи.

Проте колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.

З системного аналізу наведених вище правових норм Закону № 796-ХІІ видно, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що наведена конструкція правової норми не пов`язує додаткове зниження пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 повні роки проживання в зоні гарантованого добровільного відселення із обов`язковими умовами проживання цих років до 01.01.1993.

З матеріалів справи видно, що загальний термін проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 3 роки 3 місяці 15 днів та після 01.01.1993 аж до сьогоднішніх днів 30 років 5 місяців.

Згідно з вимогами статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний вік позивача становить 60 років, а з урахуванням максимально можливого зменшення пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ - 54 роки.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993 та до сьогодні дає йому право на зменшення пенсійного віку на 6 років (максимальний).

Виходячи з системного аналізу правових норм та обставин цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії від 27.04.2022 № 60 та рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії від 23.09.2022 № 60 є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи той факт, що у позивача є всі необхідні умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, перешкод для призначення йому пенсії відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ - немає.

Відповідно до статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З урахуванням наведеного, а також з метою ефективного захисту права позивача на пенсію зі зниженням пенсійного віку, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області призначити пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.04.2022 (тобто, з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку позивачем).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в тому, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного дослідження усіх обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, при цьому суд зазначає, що в апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення першої інстанції і задовольнити його позовні вимоги, зокрема скасувати рішення ГУ ПФУ в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 27.04.2022 № 60, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки це рішення прийнято ГУ ПФУ в Закарпатській області.

З огляду на вказані норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що при поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, а при поданні апеляційної скарги сплачено 1488,60 грн; всього ним сплачено судового збору на суму 2481 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та приймає постанову про задоволення позову, колегія суддів вважає, що необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача розмір витрат, які понесено позивачем у зв`язку з розглядом справи, в сумі 2481 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 143, 229, 244 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі № 460/40942/22 скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 27.04.2022 № 60 за віком, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 23.09.2022 № 60 за віком, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, починаючи з 05 квітня 2022 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (), судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин