Справа № 580/5799/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5799/23 Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із грошового забезпечення, з 01.07.2020 року по 29.06.2023 року;

зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з його грошового забезпечення за крайні два місяці, що передують звільненню, з 01.07.2020 року по 29.06.2023 року в сумі 571 459,18 грн;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати індексації грошового забезпечення;

зобов`язати відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення відповідно до Порядку №159 з січня 2016 року по день фактичного розрахунку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на день звільнення з військової служби йому не виплачено у повному обсязі належне грошове забезпечення, а остаточний розрахунок з ним з індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі №580/10271/21 проведений лише 29.06.2023. Тому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 29.06.2023. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та військова частина НОМЕР_1 подали апеляційні скарги.

Так, ОСОБА_1 мотивує апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Зазначає, що положення частини першої статті 117 КЗпП України слід застосовувати в редакції до 19.07.2022 з огляду на те, що протиправні дії відповідача щодо невиплати індексації в день звільнення встановлено і підтверджено судовим рішенням від 04.02.2022. Окрім того, наведено доводи стосовно неможливості обмеження будь-яким строком права звернення до суду з позовом про стягнення частини заробітної плати. У підсумку ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

У свою чергу в апеляційній скарзі військової частини НОМЕР_1 зазначається, що суми індексації не входять до складу грошового забезпечення, не є доходом у розумінні Закону №2050, тому її нарахування та виплата у зв`язку з порушенням строків не передбачено. Рішення суду першої інстанції просить скасувати в частині, якою задоволено позовні вимоги позивача та відмовити у задоволенні позову повністю.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано також відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня та 04 жовтня 2023 року відкриті провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 , призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з наступних підстав.

Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2020 №133 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 у справі №580/10271/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Випискою з рахунку позивача підтверджено виплату 29.06.2023 коштів в сумі 83 626,38 грн. на виконання рішення суду у справі №580/10271/21.

У межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що спір про належні позивачеві суми при звільненні виник через півтора роки після звільнення, у зв`язку з чим у спірних правовідносинах не настало передбачених у частині другій статті 117 КЗпП України умов для стягнення середнього заробітку, як того просить позивач та чим обґрунтовує позовні вимоги в цій частині.

В іншій частині вимог суд першої інстанції дійшов висновку про наявність права у позивача на одержання компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати складових грошового забезпечення (індексації).

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Однак, вищенаведені норми спеціального законодавства не містять норми щодо порядку та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

З цього приводу суд першої інстанції правильно врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.12.2018 (справа №820/4619/16, а саме, що положення Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, тому наявні правові підстави для застосування для спірних правовідносин норм КЗпП.

Ст.117 КЗпП (у редакції до 19.07.2022) встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У цій справі наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2020 №133 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Разом з тим, до суду з питанням про належні під час звільнення виплати (індексації грошового забезпечення) позивач звернувся лише 30.11.2021.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі №825/742/16 Верховний Суд зазначив, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини першої цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини другої цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Верховний Суд з`ясував, що спір щодо невиплачених при звільненні сум між роботодавцем і працівником виник більш ніж через півтора роки після звільнення, з урахуванням чого Верховний Суд дійшов висновку, що у такому випадку підстави для застосування положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Позивач у цій справі звільнений з військової служби 01.07.2020 року, і безпосередньо після звільнення у нього не виникло зауважень щодо нарахованих і виплачених йому сум, а до суду він звернувся лише 30.11.2021.

Відтак у цій справі спір про належні позивачеві суми при звільненні виник майже через півтора роки після звільнення, у зв`язку з чим у спірних правовідносинах не настало передбачених у частині другій статті 117 КЗпП України умов для стягнення середнього заробітку.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні на підставі положень статті 117 КЗпП України.

Стосовно іншої частини позовних вимог судова колегія зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії);

2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців;

4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги;

5) доходи не повинні носити разового характеру.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Стаття 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначає, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

За змістом п.п. 2, 3 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території У країни і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства.

Використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа №521/940/17).

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що положення Закону №2050-III та Порядку № 159 не ставлять право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2020 №133 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 у справі №580/10271/21 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Випискою з рахунку позивача підтверджено виплату 29.06.2023 коштів в сумі 83 626,38 грн. на виконання рішення суду у справі №580/10271/21.

Втім, оскільки такі виплати були спірними, то до 29.06.2023 (дати фактичної виплати суми заборгованості) у відповідача не виникло обов`язку із нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів.

На підставі системного аналізу правових норм, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів висновує, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з моменту звільнення зі служби та до моменту фактичної виплати йому заборгованих сум з 02.07.2020 (наступний після звільнення день) по 29.06.2023.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.06.2023, оскільки в справі № 580/10271/21 відповідач притримувався тієї правової позиції, що позивач не має права на затребувані ним суми. Відтак лише за наслідком винесення рішення у вказаній справі та набрання ним законної сили на відповідача покладено обов`язок сплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Відтак, ураховуючи те, що у справі, яка розглядається, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати суми грошового забезпечення не у день звільнення, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, то в цьому випадку є підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 02.07.2020 по 29.06.2023.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції про покладення на відповідача обов`язку нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.06.2023 ґрунтується на неправильному застосуванні положень чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягає зміні в частині проміжку часу, за який позивач має право на компенсацію.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 229, 243, 244, 250, 310, 312, 317, 320, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі №580/5799/23 змінити в абзаце 2 резолютивної частини, виклавши його у наступній редакції:

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 02.07.2020 по 29.06.2023 відповідно до положень статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк