Справа № 300/1256/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 300/1256/23 пров. № А/857/9442/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Довгополова О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Панікар І.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

21 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії № 80 від 22 лютого 2023 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до його загального трудового стажу період роботи в Біловодському ПМК 146 тресту «Ворошиловоградводбуд» з 09 вересня 1980 року по 24 квітня 1981 року та період отримання допомоги по безробіттю з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 24 травня 2022 року та прийняти обгрунтоване рішення по суті заяви, з урахуванням вимог пенсійного законодавства.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за наслідками розгляду поданої ним заяви про призначення пенсії за віком та доданих документів, відмовлено в призначенні пенсії за віком, зважаючи на те, що обчислений згідно поданих документів загальний стаж роботи є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що відповідачем до його стажу роботи не зараховано період роботи з 09 вересня 1980 року по 24 квітня 1981 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення в даті про прийняття та в даті наказу про звільнення, а на сторінці 42-43 ідентичний запис не завірений печаткою при звільненні, а також не зараховано період одержання допомоги по безробіттю з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року, оскільки в даних реєстру застрахованих осіб відсутня інформація про період перебування на обліку у центрі зайнятості. Вважає, що йому протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, не врахувавши вказані періоди, чим грубо порушено його право на належний рівень соціального забезпечення у зв`язку із втратою працездатності та досягнення пенсійного віку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 80 від 22.02.2023. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 09.09.1980 року по 24.04.1981 року та період отримання допомоги по безробіттю з 03.06.2010 року по 14.02.2011 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 15.02.2023 року, із врахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в трудовій книжці ОСОБА_1 наявний запис про роботу у Біловодському ПМК 146 тресту «Ворошиловоградводбуд», а саме: останній був 09 вересня 1980 року прийнятий на роботу на посаду слюсара-ремонтника по 2 розряду, звідки 24 квітня 1981 року був звільнений. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права. Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди його роботи з 09 вересня 1980 року по 24 квітня 1981 року. Згідно із записами трудової книжка ОСОБА_1 , позивач в період з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року отримував допомогу по безробіттю. Оскільки відповідно до вимог пункту «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується період одержання допомоги по безробіттю, відтак, суд першої інстанції прийшов до переконання, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року. З огляду на вказане Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області, слід повторно розглянути заяву позивача від 15 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу вищевказаних періодів роботи. Водночас, на думку суду першої інстанції, позивач, неправомірно просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати вищевказаний період роботи та період отримання допомоги по безробіттю до загального страхового стажу позивача та розглянути заяву, оскільки саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22 лютого 2023 року року № 80 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та зарахуванні до його страхового стажу період роботи згідно записів трудової книжки.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що підставою для винесення рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком слугувало те, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 28 роки 4 місяці, що є недостатнім для призначення пенсії. Вказує, що ним не зараховано до страхового стажу позивача період роботи у Біловодському ПМК 146 тресту «Ворошиловоградводбуд» з 09 вересня 1980 року по 24 квітня 1981 року, оскільки виправлення у трудовій книжці не завірені належним чином, водночас, позивачем не надано жодних інших документів, які б підтверджували вказаний період роботи. Зазначає, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року за записами трудової книжки, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про період отримання допомоги по безробіттю з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року відсутні.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15 лютого 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.19).

Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 0 від 22 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 28 років 4 місяці 28 днів. Також зазначено, що до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 09 вересня 1980 року по 24 квітня 1981 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки присутнє виправлення в даті про прийняття та в даті наказу про звільнення, а на сторінці 42-43 запис ідентичний не завірений печаткою при звільненні та не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року, оскільки в даних РЗО відсутня інформація про період перебування на обліку у центрі зайнятості (а.с.18).

В подальшому, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01 березня 2023 року № 0900-0211-8/8863 повідомлено ОСОБА_1 , що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову йому в призначенні пенсії за віком (а.с.17).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 80 від 22 лютого 2023 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 09 вересня 1980 року по 24 квітня 1981 року та період отримання допомоги по безробіттю з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області невідкладно повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 15 лютого 2023 року, із врахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Відповідно до частин 2, 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01 січня 2004 року на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо зарахування до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 09 вересня 1980 року по 24 квітня 1981 року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (далі Порядок № 637).

У пунктах 1 та 2 Порядку № 637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110 (далі Інструкція № 58), встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3. Інструкції № 58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується «05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4 Інструкції № 58).

Пунктом 2.14 Інструкції № 58 передбачено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки «Відомості про роботу» пишеться: «прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції № 58, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції № 58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Із матеріалів справи слідує, що в трудовій книжці ОСОБА_1 наявний запис про роботу у Біловодському ПМК 146 тресту «Ворошиловоградводбуд», а саме: останній був 09 вересня 1980 року прийнятий на роботу на посаду слюсара-ремонтника по 2 розряду, звідки 24 квітня 1981 року був звільнений, що підтверджується відповідними посиланнями на накази та печаткою (а.с.9).

Посилання скаржника на порушення заповнення трудової книжки позивача, що не дає законних підстав зарахувати до стажу ОСОБА_1 вищевказаний період роботи, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на таке.

Пунктом 1.5 Інструкції № 58 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, відповідно до пункту 1 якого, як вже зазначено вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржником не надано суду доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи неточними) щодо вказаного періоду роботи.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди його роботи з 09 вересня 1980 року року по 24 квітня 1981 року.

Стосовно зарахування до загального страхового стажу позивача періоду отримання допомоги по безробіттю з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 25 Закону України «Про зайнятість населення» від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ (чинного на час призначення позивачу допомоги) встановлено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: а) надання особливих гарантій працівникам, вивільнюваним з підприємств, установ, організацій; б) виплата матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; в) виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю; г) подання додаткової матеріальної допомоги безробітному громадянину і членам його сім`ї з урахуванням наявності осіб похилого віку і неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

З аналізу вказаної норми слідує, що законодавець розмежовує поняття «допомога по безробіттю» та «матеріальна допомога по безробіттю».

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону України «Про зайнятість населення" від 01 березня 1991 року № 803-ХІІ (чинного на час призначення позивачу матеріальної допомоги) безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з пунктом «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 24 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Із матеріалів справи слідує, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 , позивач в період з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року отримував допомогу по безробіттю (зворотній бік а.с.14).

Відповідно до Довідки Коломийської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 31 січня 2023 року № 202-16.1/25-23 ОСОБА_1 перебував на обліку у Біловодському районному центрі зайнятості як безробітний та одержував допомогу по безробіттю, зокрема, у період з 03 червня 2010 року (наказ № НТ100603 від 03 червня 2010 року) по 14 лютого 2011 року (наказ № НТ110215 від 15 лютого 2011 року (а.с.20).

Посилання скаржника на відсутність інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу про перебування позивача на обліку у центрі зайнятості не спростовують факту отримання позивачем допомоги по безробіттю у період з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року, підтвердженого записами у трудовій книжці та довідці Біловодського районного центру зайнятості.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в цьому випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком № 80 від 22 лютого 2023 року та про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 15 лютого 2023 року про призначення пенсії за віком із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу періоду його роботи з 09 вересня 1980 року по 24 квітня 1981 року та періоду отримання допомоги по безробіттю з 03 червня 2010 року по 14 лютого 2011 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 300/1256/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Довгополов
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 08 листопада 2023 року.