Справа № 520/29840/23
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року № 520/29840/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії, просить суд:

зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна, яке належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений в межах виконавчого провадження № 18503324.

Ухвалою суду від 30.10.2023 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, чергове засідання було призначене на 01.11.2023.

Представники сторін у судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Позивачем було надано клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у письмовому провадженні, оскільки немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно до вимог статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як передбачено приписами ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на майно, яке належить позивачу, в рамках виконавчого провадження № 18503324, внесено обтяження у вигляді арешту всього майна боржника.

З метою з`ясування деталей виконавчого провадження, в межах якого було накладено

арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адвокатом позивача було направлено відповідний адвокатський запит до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

У відповідь на адвокатський запит було повідомлено, що у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на виконанні перебувало виконавче провадження №18503324 (ВП №18503324) з примусового виконання виконавчого напису № 928, виданого 01.12.2007 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алейніковою Ларисою, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 несплаченої в строк заборгованості за період з 02.11.2007 по 13.11.2007 в сумі 197 415,00 грн, витрати по вчиненню виконавчого напису 2100,00 грн, разом 199515,00 грн (постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2008).

При здійсненні виконавчого провадження № 18503324 державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника. 29.07.2013 державним виконавцем, за результатами вжитих заходів, була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на дату винесення постанови).

Позивачу у відповідь на заяву про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , листом від 16.10.2023 вих. № 115566 було повідомлено про те, що «на теперішній час, підстави для зняття арешту з майна відсутні».

Позивач, не погоджуючись із вказаними діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З матеріалів справи встановлено, що у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на виконанні перебувало виконавче провадження № 18503324 (ВП № 18503324) з примусового виконання виконавчого напису № 928 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2008). Державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника ( ОСОБА_1 ). 29.07.2013 державним виконавцем, за результатами вжитих заходів, була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на дату винесення постанови).

Спірні правовідносини врегульовано законодавством, чинним у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин, зокрема, Законами України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закон № 606-XIV) та «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

У відповідності до частини 1 статті 1 Закону №606-XIV (тут і надалі в редакції, чинній

на час існування спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону №606-XIV встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Положенням ч. 1 ст. 19 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно частини 1 статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Судом встановлено, що у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на виконанні перебувало виконавче провадження № 18503324 (ВП № 18503324) з примусового виконання виконавчого напису № 928 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2008).

У відповіді на звернення Позивача, Відповідач вказує, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 18503324, яке закінчено 29.07.2013 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та у зв`язку із закінченням строків його зберігання здійснити перевірку вищевказаного виконавчого провадження не вбачається можливим.

Відповідно до положень пунктів 9.9, 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 року № 2274/5 (був чинний до 19.07.2017), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.

Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Крім того, відповідно до положень п. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями Затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, станові три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Положення ч. 2 ст. 50 Закону № 606-XIV не регулювали питання зняття арешту у разі завершення виконавчого провадження у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу.

Проте, на час звернення Позивача до суду із даним позовом, розгляду та вирішення справи, питання повернення виконавчого документа стягувачу врегульовані статтею 37 Закону № 1404-VIII, відповідно до положень якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 37). Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Також, згідно з частиною 4 статті 59 ЗУ № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до частини 5 статті 59 ЗУ № 1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, враховуючи незняття арешту з майна боржника після закінчення виконавчого провадження № 18503324 з примусового виконання виконавчого напису № 928, вбачаємо наявність підстав для застосування частини 5 статті 59 Закону №1404-VIII, шляхом зобов`язання Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), у провадженні якого перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 928, зняти арешти, накладені постановою державного виконавця про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 18503324.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами разом з практикою ЄСПЛ як джерело права.

Держави - учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні.

Отже, арешти нерухомого майна боржника, накладені відділом державної виконавчої служби, порушують права Позивача і позбавляють його можливості реалізувати своє право власності та розпорядження майном.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закон № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Арешт на майно ОСОБА_1 порушує його право власності, оскільки він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. На час звернення до суду з даним позовом на примусовому виконанні у державній виконавчій службі виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 , у рамках якого було накладено арешт, не перебуває, отже на теперішній час не існує підстав для арешту майна боржника.

Отже, станом на час звернення до суду з даним позовом, права та інтереси Позивача можуть бути відновлені саме рішенням суду про зобов`язання Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області зняти арешт з нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна у виконавчому провадженні № 18503324.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Проаналізувавши матеріали справи та на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м-н. Свободи, б. 5, Держпром, 6 під`їзд, 10 поверх, м. Харків, 61022, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна, яке належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений в межах виконавчого провадження № 18503324.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м-н. Свободи, б. 5, Держпром, 6 під`їзд, 10 поверх, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1 073,6 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 02 листопада 2023 року.

Суддя Заічко О.В.