Справа № 640/12310/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І.,

Собківа Я.М.,

при секретарі: Масловській К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Київської міської ради до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року Київська міська рада (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Департамент ДВС), в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.07.2022 ВП НОМЕР_1 про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн за невиконання рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 на адресу позивача не надходила, про існування цього виконавчого провадження Київська міська рада дізналася лише 30.05.2022, а тому, оскільки виконання рішення суду у справі №826/1501/17 було неможливим з огляду на введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 та встановлення з 07.04.2022 законодавчої заборони з надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, що безпідставно не враховано відповідачем, то спірна постанова про накладення штрафу є незаконною.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2022 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи документами не підтверджується направлення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження та вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на перевірку виконання судового рішення. З огляду на викладене, а також введення в Україні воєнного стану та впровадження законодавчої заборони надавати дозвіл на розроблення проекту землеустрою суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач був об`єктивно позбавлений можливості виконати рішення суду у справі №826/1507/17, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що прийняття постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і спрямоване на реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Підкреслює, що будь-яких документів на підтвердження існування необхідності відкладення виконавчих дій чи зупинення виконавчого провадження позивачем не надано. Окремо зауважує, що до матеріалів справи відповідачем було надано супровідний лист, яким підтверджується направлення на адресу позивача постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №826/1501/17, яке набрало законної сили 16.11.2018, позов ОСОБА_1 до Київської міської ради задоволено повністю та, зокрема:

- визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради від 12 липня 2016 року №674/674 «Про відхилення проекту рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» (справа клопотання К-24370);

- зобов`язано Київську міську раду надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» згідно проекту рішення Київської міської ради №ПР-8781 від 09.02.2016 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» (справа клопотання К-24370).

Окружним адміністративним судом міста Києва було 20.02.2019 видано виконавчий лист у справі №826/1501/17 (а.с. 60), який пред`явлено ОСОБА_1 до виконання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 18.02.2022 (а.с. 58-59).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, якою, зокрема, встановлено строк для виконання рішення протягом 10 робочих днів (а.с. 63-64).

Матеріали справи свідчать, що на адресу Київської міської ради від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надійшов лист від 30.05.2022 №08-08.2-06/3707 щодо виконання рішення суду (а.с. 9-10).

У зв`язку з отриманням цього листа Київською міською радою на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено лист від 01.06.2022 №08/230-502, в якому зазначено про неможливість виконання рішення суду, зокрема, у справі №826/1501/17, у зв`язку із введенням воєнного стану та позбавлення можливості депутатського корпусу Київської міської ради виконувати посадові обов`язки, а також встановлення Земельним кодексом України заборони з надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність (а.с. 11-13).

04.07.2022 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. прийнято постанову про накладення штрафу, якою на боржника - Київську міську раду за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф у розмірі 5 100 грн (а.с. 16-17).

Указану постанову позивачем отримано 08.07.2022 (а.с. 15).

Вважаючи указану постанову протиправною і такою, що не враховує неможливість виконання рішення суду в силу законодавчої заборони на вчинення відповідних дій, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) 1. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статті 63 Закону, згідно частини 1 якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У статті 75 Закону закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою для накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин в установлений виконавцем строку рішення, що зобов`язує боржника вчинити дії, є встановлення виконавцем за наслідками перевірки, що проводиться наступного дня після спливу десятиденного терміну з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, факту невиконання такого рішення без поважних причин, або після спливу встановленого у вимозі державного виконавця строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, постанови про відкриття виконавчого провадження повинна бути направлена, зокрема, боржнику рекомендованим поштовим відправленням.

Разом з тим, як правильно підкреслено судом першої інстанції, доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 23.02.2022 на адресу позивача та/або її отримання Київською міською радою відповідачем не надано. При цьому посилання апелянта на те, що у матеріалах виконавчого провадження міститься супровідний лист про направлення згаданої постанови на адресу позивача, судова колегія відхиляє, оскільки, по-перше, у матеріалах виконавчого провадження (а.с. 57-77) такий документ відсутній, по-друге, сам по собі супровідний лист не може вважатися доказом направлення відповідного документа, адже у розумінні Закону підтвердити відповідні обставини можуть докази направлення постанови про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим поштовим відправленням.

Викладене, у свою чергу, свідчить й про те, що визначений у постанові від 23.02.2022 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 десятиденний строк для виконання судового рішення станом на час прийняття оскаржуваної у цій справі постанови від 04.07.2022 про накладення штрафу не сплинув, що свідчить про безпідставність її прийняття. Крім того, як правильно зауважено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів, що державним виконавцем були вчинені передбачені ч. 1 ст. 63 Закону дії, зокрема, щодо перевірки наступного робочого дня після закінчення строк, визначеного ч. 6 ст. 26 Закону, виконання рішення боржником.

Поряд з іншим, судовою колегією враховується, що загальновідомими є обставини, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан та у лютому-березні 2022 року на території міста Києва і Київської області велися воєнні дії, що, як було зазначено позивачем у вже згаданому вище листі від 01.06.2022 №08/230-502, позбавило можливості реалізації працівниками та депутатським корпусом Київської міської ради своїх посадових обов`язків.

У подальшому ж Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07.04.2022, розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 27, підпунктом 5 якого закріплено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей - безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Відтак, починаючи з 07.04.2022 позивач об`єктивно та з незалежних від нього причин не міг виконати зобов`язальну частину рішення суду у справі №826/1501/17 в силу прямої законодавчої заборони чинити відповідні дії, про що повідомив відповідача листом від 01.06.2022 №08/230-502. Натомість, як свідчить зміст оскаржуваної у цій справі постанови, накладаючи на Київську міську раду штраф за невиконання рішення суду без поважних причин, державний виконавець лише обмежився констатацією факту невиконання судового акту станом на 04.07.2022, не надавши оцінку жодним аргументам боржника про існування об`єктивних обставин, які перешкоджають останньому виконати судове рішення, про які було наголошено вище.

Посилання апелянта на те, що накладення штрафу є обов`язком державного виконавця, не залежить від будь яких умов і спрямоване на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, судова колегія у площині обставин цієї справи та чинного правового регулювання вважає помилковим, оскільки накладання штрафу переслідуватиме легітимну мету виключно у випадку, якщо судове рішення не виконується без поважних причин. Однак, як було зазначено вище, докази існування таких причин були надані державному виконавцю.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2023 у справі № 380/16763/22 зазначив, що відповідальність за невиконання судового рішення настає за умови, що воно не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону.

Поважність причин невиконання судового рішення, як зазначено у згаданому вище рішенні суду касаційної інстанції, оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з позицією Окружного адміністративного суду міста Києва про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування оскаржуваної у цій справі постанови.

Судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Колегія суддів зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Відтак, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Разом з тим, у правовідносинах, які є спірними у цій справі, невиконання рішення суду у справі №826/1501/17 було зумовлене об`єктивними і незалежними від боржника обставинами, існування яких унеможливлює висновок про наявність правових підстав для накладення на нього штрафу за невиконання судового рішення без поважних на те причин.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Файдюк

Судді Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків