Справа № 420/14209/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

при секретарі: Драник О.О.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Павлишин Ю.М.;

прокурор: Шептіліс О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до Філії «Ананьївське лісове господарство» державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» про визнання протиправними дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до філії «Ананьївське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», в якому позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати протиправними дії щодо видачі лісорубного квитка №000901 від 16.08.2022р. на проведення вибіркових санітарних рубок у 27 кварталі 23 виділі та 28 кварталі 1 виділі Северинівського лісництва ДП «Ананьївське лісове господарство».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000064 проведено 17.03.2023р. обшук у приміщеннях та будівлях філії «Ананьївське лісове господарство» державного спеціалізованого підприємства «Ліси України», в ході якого виявлено та вилучено лісорубний квиток №000901 від 16.08.2022р. на проведення вибіркових санітарних рубок у 27 кварталі 23 виділі та 28 кварталі 1 виділі Северинівського лісництва, при видачі якого порушено порядок, передбачений законодавством про спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Заступником керівника Одеської обласної прокуратури зазначено, що вся територія ДП «Ширяївське лісове господарство», в тому числі Северинівського лісництва, увійшла до складу території ДП «Ананьївське лісове господарство», правонаступником якого на даний час відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1003 від 07.09.2022р. є філія «Ананьївське лісове господарство» державного спеціалізованого підприємства «Ліси України». Указом Президента України від 01.01.2022 року №3/2022 на території Березівського та Одеського районів Одеської області створено Національний парк «Куяльницький», до території якого погоджено включення 10800,8867 га земель державної та комунальної власності, а саме 3490,6753 га, що надаються національному природному парку в постійне користування та 7310,2114 га, що включаються до його території без вилучення у землекористувачів, в тому числі землі ДП «Ширяївське лісове господарство» площею 200,438 га, ДП «Одеське лісове господарство» площею 1042,0642 га. Згідно матеріалів проекту створення НПП «Куяльницький», а саме наукового обґрунтування створення національного природного парку, листа ДП «Ширяївське лісове господарство» №90 від 05.10.2017р., експлікації земель НПП «Куяльницький» та території Северинівської сільської ради Іванівського рійону, до обєкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення включено квартали 26,27,28 Северинівського лісництва ДП «Ширяївське лісове господарство». Посилаючись на лист Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №25/2-11/4665-23 від 28.03.2023р., прокурором зазначено, що з моменту створення парку та станом на 28.03.2023р. ліміти на використання природних ресурсів у межах території парку Міндовкіллям не затверджувалися, а відповідно дії відповідача щодо видачі ліслрубного квитка на проведення вибіркових санітарних рубок у 27 кврталі 23 виділі та 28 кварталі 1 виділі, тобто на території НПП «Куяльницький» є протиправними.

Щодо необхідності захисту інтересів держави та суспільства в межах пред`явленого позову, прокурором зазначено, що листом №12-806 вих23 від 06.06.2023р. Одеська обласна прокуратура повідомила Державну екологічну інспекцію Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про виявлене порушення у сфері охорони, захисту та використання лісів, у відповідь на який Інспекція листом №40/1.2 від 12.06.2023р. повідомила про неможливість вжиття заходів, в тому числі позовного характеру. Недотримання вимог природоохоронного законодавства філією «Ананьївське лісове господарство» державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» беззаперечно порушує інтереси держави, підриває авторитет владних органів через недотримання встановленої законом процедури використання лісових ресурсів. Посилаючись на ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.53 КАС України, заступником керівника обласної прокуратури зазначено, що прокурор, реалізуючи представницькі повноваження, виконує субсидіарну роль та замінює в судовому провадженні суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Від відповідача 06.07.2023р. (вх№22491/23) надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування правової позиції зазначає, що в зв`язку з необхідністю виконання лісозахисних заходів та підтримання санітарного стану в лісі на виконання вимог п.1.1-1.5,1.8,2.2 Санітарних правил №136 від 21.03.2012р. та Санітарних правил №55 від 27.07.1995р. (в редакції Постанови КМУ №756 від 26.10.2016р.) відповідач звернувся до Державного спеціалізованого лісозахисного підприємства «ВІННИЦЯЛІСОЗАХИСТ» з метою лісопатологічного обстеження насаджень. Провідним інженером ДСЛП «ВІННИЦЯЛІСОЗАХИСТ» Фіщук Ю.О. за участю інженера Ширяївського ЛГ Барладян О.А. складено Акт поточного лісопатологічного обстеження від 23.10.2021р., яким встановлено, серед іншого, що у Северинівському лісництві обстежено квартали 9,12,14,27, обстежена площа-27,6 га; листяні породи дерев пошкоджені гнилями, які викликаються комплексом різних причин, дерева акації, груші, клена від кореневих до стовбурних гнилей, дерев дуба звичайного від пошкоджень бронзовою златкою та опеньком осіним, судинним мікозом Дз та кореневих і стовбурних гнилей. Враховуючи лісопатологічний стан, для поліпшення санітарного стану лісів та відповідно до Санітарних правил в лісах України рекомендовано провести санітарне рубання вибіркове (СРВ) на площі 66,7га. До акту поточного лісопатологічного обстеження додано відомість поточного лісопатологічного обстеження по ДП «Ширяївське» на 2021р., яка включає Северинівське лісництво (санітарне рубання вибіркове (СРВ)27,6га). В подальшому ДП «Ширяївське ЛГ» затверджено Перелік заходів поліпшення санітарного стану лісів на 2022рік, який погоджено директором ДСЛГ «ВІННИЦЯЛІСОЗАХИСТ» 12.11.2021р. та Одеським обласним управлінням лісового та мисливського господарства 22.11.2021р. Також складено акт поточного лісопатологічного обстеження від 08.07.22р., в якому, серед іншого, зазначено: Северинівське лісництва: обстежено лісові насадження в наступних кварталах:26,28, обстежена площа 8,6 га,СРВ-44,8 га, кореневі та стовбурні гнилі-18,6 га. Рекомендовано, з метою недопущення появи та розповсюдження стовбурових шкідників та збереження технічних якостей деревини, рубки поліпшення санітарного стану лісів провести в максимально стислі терміни ДП «Ананьївське ЛГ» після поточного лісопатологічного обстеження 08.07.2022р. також погоджено перелік заходів поліпшення санітарного стану лісів на 2023р., який погоджено директором ДСЛГ «ВІННИЦЯЛІСОЗАХИСТ» 02.08.2022р. та Одеським обласним управлінням лісового та мисливського господарства 23.11.2023р. Отже відповідач, здійснюючи санітарні вибіркові рубки виконував свої обов`язки щодо захисту лісів від шкідників і хвороб, з метою збереження лісу від ослаблення та іншого негативного впливу та дотримувався вимог діючого законодавства, а відповідно, мав законне і обґрунтоване право видавати лісорубний квиток.

Крім того, відповідач вважає необґрунтованим твердження прокурора щодо проведення санітарної вибіркової рубки на території та на об`єктах природно-заповідного фонду, оскільки на теперішній час не виконано Указ Президента №3/2022 від 01.01.2022р. «Про створення національного природного парку «Куяльницький», а саме не надано національному парку у постійне користування 3490,6753 га земель державної власності згідно з додатком1, не проведено державну реєстрацію речових прав на відповідні земельні ділянки, не розроблено проект землеустрою з організації та встановлення меж території національного природного парку. Таким чином, на переконання відповідача, не створено національний природний парк «Куяльницький». Охоронні зобов`язання на території та об`єкти природно-заповідного фонду НПП «Куяльницький» не оформлювалися та під охорону не передавалися. Невиконання уповноваженими особами зазначених вимог та діючого законодавства не може бути підставою для відповідальності відповідача.

Крім того, відповідачем зазначено про відсутність підстав представництва прокурором інтересів держави. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Від Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) 22.08.2023року надійшла відповідь на відзив (вх№ЕП/32977/23), відповідно до якої позивач просить задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування правової позиції зазначено, що відповідно до ч.4 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів прородно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Отже, враховуючи приписи положення ч.4 ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», для визначення меж вказаного об`єкта природно-заповідного фонду необхідно керуватися первинними обліковими документами щодо створення національного природного парку, яким є Проект створення НПП «Куяльницікий».

Ухвалою від 26.06.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25.07.2023 року 11год.00хв.

17.07.2023р. заступником керівника Одеської обласної прокуратури подано відповідь на відзив.

Ухвалою від 25.07.2023року, яку занесено до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 14.08.2023року 11год.00хв.

Ухвалою від 14.08.2023року продовжено строк підготовчого провадження у справі, оголошено перерву до 30.08.2023року.

Ухвалою від 30.08.2023року задоволено клопотання відповідача, витребувано у Другого слідчого відділу ДБР у м.Миколаєві (з дислокацією у м.Одесі), ТУ ДБР у м.Миколаєві докази по справі. Підготовче засідання відкладено на 15.09.2023року 11год.30хв.

14.09.2023року (вх№31238/23) від ТУ ДБР у м.Миколаєві на виконання ухвали суду надійшли витребувані судом копії документів.

Ухвалою від 15.09.2023року, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву та призначено наступне засідання на 03.10.2023року о 12год.00хв. яка занесена до протоколу судового засідання,

Ухвалою від 03.10.2023року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено судову засідання на 23.10.2023року 10:00год.

Ухвалою від 23.10.2023року, яка занесена до протоколу судового засідання, оголошено перерву до 26.10.2023року 9год.10хв.

У судовому засіданні 26.10.2023року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 01.01.2022 № 3/2022 на території Березівського та Одеського районів Одеської області створено Національний природний парк «Куяльницький», до території якого погоджено включення 10800,8867 га. земель державної та комунальної власності, а саме: 3490,6753 га, що надаються національному природному парку в постійне користування та 7310,2114 га, що включаються до його території без вилучення у землекористувачів, згідно з додатком 2,в тому числі землі ДП «Ширяївське лісове господарство» площею 200,438 га, ДП «Одеське лісове господарство» площею 1042,0642 га.

Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 04.04.2022 №169 затверджено «Положення про Національний природний парк «Куяльницький». П.4.5 Положення встановлено, що використання природних ресурсів на території Парку здійснюється у загальному та спеціальному порядках. Загальне використання природних ресурсів здійснюється відповідно до цього положення, Проекту організації території та з урахуванням вимог режиму території. Спеціальне використання природних ресурсів у межах території парку здійснюється на підставі дозволів, виданих Одеською обласною державною адміністрацією, у межах лімітів, затверджених Міндовкілля.

Згідно матеріалів проекту створення Національного природного парку «Куяльницький», а саме: наукового обґрунтування створення національного природного парку, листа ДП «Ширяївське лісове господарство» від 05.10.2017 № 90, експлікації земель Національного природного парку «Куяльницький» на території Северинівської сільської ради Іванівського району, до території об`єкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення включено квартали 26, 27, 28 Северинівського лісництва ДП «Ширяївське лісове господарство».

На підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 27.09.2021 №578 та згідно постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реформування управління лісової галузі» від 07.09.2022 № 1003 відповідач є правонаступником прав та обов`язків ДП «Ширяївське лісове господарство», у тому числі і права постійного користування земельними ділянками.

Відповідачем 16.08.2023 видано лісорубний квиток № 000901 на проведення вибіркових санітарних рубок у 27 кварталі 23 виділі та 28 кварталі 1 виділі Северинівського лісництва.

З матеріалів справи вбачається, що Спеціалізованою екологічною прокуратурою (на правах відділу) обласної прокуратури здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000064 від 02.02.2023р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України щодо можливих неправомірних дій співробітників Філії «Ананьївське лісове господарство» ДП «Ліси України» при використанні лісових ресурсів у межах території об`єктів природно-заповідного фонду.

При вирішенні питання про наявність підстав представництва прокурором інтересів держави та суспільства в межах пред`явленого позову суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, Одеська обласна прокуратура листом №12-806вих23 від 06.06.2023р. повідомила Державну екологічну інспекцію Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) про виявлене порушення у сфері охорони, захисту та використання лісів. Листом №40/1.2 від 12.06.2023року Інспекція повідомила про те, що у зв`язку з обмеженням фінансування органу в частині оплати судового збору, у тому числі із урахуванням розміру орієнтовних судових витрат, пов`язаних з розглядом вказаної справи, заходи, у томи числі позовного характеру, не вживатимуться.

В спірних правовідносинах органом, уповноваженим здійснювати захист інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища є Державна екологічна інспекція Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), однак останнім не вжито належних заходів щодо забезпечення захисту інтересів держави.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18, прокурором зазначено, що у зв`язку з бездіяльністю уповноваженого органу та з метою захисту інтересів держави, останній звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка, в тому числі, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Нормами ч. 3 ст. 53 КАС України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України Про прокуратуру №1697-VII від 14.10.2014 представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В спірних правовідносинах органом, уповноваженим здійснювати захист інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища є Державна екологічна інспекція Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), однак останньою не вжито належних заходів щодо забезпечення захисту інтересів держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла правового висновку, відповідно до якого для звернення прокурора з позовом до суду щодо захисту інтересів держави такому достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Стосовно наявності підстав, визначених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, зазначила:

«Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб».

Отже, ключовою підставою для визначення права прокурора на звернення до суду з цим позовом є встановлення факту невжиття Державною екологічною інспекцією Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) дій щодо захисту інтересів держави.

Зазначене свідчить про невжиття Державною екологічною інспекцією Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) дій щодо захисту інтересів держави.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №360/6282/21 та від 25.01.2023 у справі № 380/8385/21.

При цьому суд зазначає, що інтереси держави, у тому числі охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, зокрема, у таких сферах, як охорона навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, та екологічних прав, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 569/4123/16-а.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що у цій справі подання прокурором адміністративного позову мало на меті захист інтересів держави.

Щодо предмету спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 за №275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 13 Конституції України, статтею 1 Лісового кодексу України, статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, ліси, води та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до приписів статей 5, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ліс як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України. Використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.

Згідно вимог частини 1 статті 17 Лісового кодексу, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Згідно з частиною 1 статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі мають: 1) право самостійно господарювати в лісах; 2) виключне право на заготівлю деревини; 3) право власності на заготовлену ними продукцію та доходи від її реалізації; 4)право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законодавством; 5) право здійснювати відповідно до законодавства будівництво доріг, спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель і споруд, необхідних для ведення лісового господарства.

Разом з тим, пунктами 2, 3 частини 2 статті 19 Лісового кодексу України визначено, що постійні лісокористувачі зобов`язані: дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

За приписами статті 45 Лісового кодексу України, лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 46 Лісового кодексу України встановлено, що лісовпорядкування передбачає, у тому числі, інвентаризацію лісового фонду України з визначенням породного та вікового складу деревостанів, їх стану, якісних і кількісних характеристик лісових ресурсів; виявлення деревостанів, що потребують рубок, з метою поліпшення якісного складу лісів.

Відповідно до статті 47 Лісового кодексу України, лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства.

Статтею 48 Лісового кодексу України закріплено, що у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

У свою чергу, відповідно частини 1 статті 69 Лісового кодексу України, спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно.

Спеціальний дозвіл на інші види спеціального використання лісових ресурсів видається власниками лісів або постійними лісокористувачами (частина 3 статті 69 Лісового кодексу України).

Форми спеціальних дозволів і порядок їх видачі затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 69 Лісового кодексу України).

Згідно з пунктами 2 та 3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 за №761, лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого: здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів; ведеться облік дозволених до відпуску запасів деревини та інших продуктів лісу, встановлюються строки здійснення лісових користувань та вивезення заготовленої продукції, строки і способи очищення лісосік від порубкових решток, а також облік природного поновлення лісу, що підлягає збереженню; ведеться облік плати, нарахованої за використання лісових ресурсів. Лісорубний квиток видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами Держлісагентства (далі органи Держлісагентства) на заготівлю деревини під час проведення рубок головного користування на підставі затвердженої в установленому порядку розрахункової лісосіки.

Відповідно до статті 70 Лісового кодексу України, деревина заготовлюється також під час здійснення лісогосподарських заходів, не пов`язаних з використанням лісових ресурсів (поліпшення якісного складу лісів), та під час проведення інших заходів (розчищення лісових ділянок, вкритих лісовою рослинністю, у зв`язку з будівництвом гідровузлів, трубопроводів, шляхів тощо).

За приписами пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил поліпшення якісного складу лісів» від 12.05.2007 за №724 (далі Правила №724), під час проведення рубок формування і оздоровлення лісів застосовуються такі рубки: догляду, санітарні, лісовідновні, переформування, пов`язані з реконструкцією, ландшафтні.

При цьому, пунктом 4 Правил №724 визначено, що підставою для рубок формування і оздоровлення лісів, є матеріали лісовпорядкування та обстежень, які проводяться власниками лісів і постійними лісокористувачами. У разі проведення зазначених рубок у деревостанах, не запроектованих лісовпорядкуванням, власники лісів і постійні лісокористувачі повідомляють про це орган виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, обласну, Київську та Севастопольську міські держадміністрації.

На підставі наведеного, здійснення спеціального використання лісових ресурсів, у тому числі в частині видачі лісорубних квитків, повинно здійснюватись постійним лісокористувачем на основі матеріалів лісовпорядкування.

Заходи з поліпшення санітарного стану лісів здійснюються незалежно від віку насаджень у лісах усіх категорій. Заходи з поліпшення санітарного стану лісів у межах природно-заповідного фонду здійснюються відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України», інших актів законодавства щодо збереження пралісів і старовікових насаджень та цих Правил.

З огляду на викладене, підставою для рубок формування та оздоровлення лісів є матеріали лісовпорядкування, а спеціальним дозволом для таких рубок є лісорубний квиток.

При цьому вищенаведеними нормативними актами установлений припис щодо здійснення використання лісів (у тому числі заходів з поліпшення їх санітарного стану) у межах природно-заповідного фонду відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та інших актів законодавства у галузі охорони природно-заповідного фонду та навколишнього природного середовища.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є постійним лісокористувачем, створеним з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Лісорубний квиток № 000901 від 16.08.2022 виданий з метою проведення вибіркових санітарних рубок у 27 кварталі 23 виділі та 28 кварталі 1 виділі Северинівського лісництва ДП «Ананьївське лісове господарство».

При цьому 27 квартал 23 виділ та 28 квартал 1 виділ Северинівського лісництва знаходяться в межах об`єкту природно-заповідного фонду - Національного природного парку «Куяльницький» відповідно до Указу Президента України від 01.01.2022 № 3/2022, матеріалів проекту створення Національного природного парку «Куяльницький».

Зокрема, вся територія ДП «Ширяївське лісове господарство», в тому числі Северинівського лісництва, увійшла до складу території ДП «Ананьївське лісове господарство», правонаступником якого на даний час відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 №1003 є Філія «Ананьївське лісове господарство» ДП «Ліси України». Згідно матеріалів проекту створення Національного природного парку «Куяльницький», а саме: наукового обґрунтування створення національного природного парку, листа ДП «Ширяївське лісове господарство» від 05.10.2017 № 90, експлікації земель Національного природного парку «Куяльницький» на території Северинівської сільської ради Іванівського району, до території об`єкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення включено квартали 26, 27, 28 Северинівського лісництва ДП «Ширяївське лісове господарство».

Згідно із статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.

За змістом статей 40, 41, 60, 61 вказаного Закону, використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні. Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають встановлення лімітів використання природних ресурсів, скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище. Особливій охороні підлягають природні території та об`єкти, що мають велику екологічну цінність як унікальні та типові природні комплекси, для збереження сприятливої екологічної обстановки, попередження та стабілізації негативних природних процесів і явищ.

Природні території та об`єкти, що підлягають особливій охороні, утворюють єдину територіальну систему і включають території та об`єкти природно-заповідного фонду, курортні та лікувально-оздоровчі, рекреаційні, водозахисні, полезахисні та інші типи територій та об`єктів, що визначаються законодавством України. Ділянки суші та водного простору, природні комплекси й об`єкти, які мають особливу екологічну, наукову, естетичну і економічну цінність і призначені для збереження природної різноманітності, генофонду видів тварин і рослин, підтримання загального екологічного балансу та фонового моніторингу навколишнього природного середовища, вилучаються з господарського використання повністю або частково і оголошуються територією чи об`єктом природно-заповідного фонду України.

До складу природно-заповідного фонду України входять державні заповідники, природні національні парки, заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні та зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва, заповідні урочища.

Згідно з преамбулою Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 №2456-XII (далі Закон №2456-XII), цей Закон визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів. Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Згідно із статтею 3 Закону №2456-XII, до природно-заповідного фонду України належать природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.

Згідно із статтею 20 Закону №2456-XII Національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України. До складу територій національних природних парків можуть включатися ділянки землі та водного простору інших землевласників та землекористувачів.

Статтею 5 Закону №2456-XII передбачено, що завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону, і затверджуються: центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення; обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.

Згідно із частинами 1,3 статті 7 Закону №2456-XII землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до приписів частини 4 статті 7 Закону №2456-XII межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Враховуючи приписи вказаної правової норми, правовідносини щодо особливого режиму використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду виникають не з моменту встановлення їх меж в натурі, складання і затвердження проектів землеустрою, формування земельних ділянок та передачі їх у користування об`єкту природно-заповідного фонду, складання і затвердження проектів організації території об`єкту та охорони його природних комплексів, оскільки до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до статті 9 Закону України Про природно-заповідний фонд України, території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.

Згідно з положеннями частин 1-4 статті 9-1 Закону України «Про природно-заповідний фонд України (станом на момент виникнення спірних правовідносин), спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Перелік встановлених цим Законом видів використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також на підставі дозволів. Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення здійснюється на підставі дозволів, що видаються органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та територіальними органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища.

З урахуванням приписів частини 4 статті 7 Закону №2456-XII, до моменту встановлення в натурі згідно законодавства, площа та межі території Національного природного парку «Куяльницький» визначаються відповідно до розробленого Департаментом екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації, Інститутом проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України, Державним підприємством «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Проекту створення національного природного парку «Куяльницький» на території Біляївського, Іванівського, Лиманського районів Одеської області та міста Одеса, який затверджено 17.07.2020 Вченою радою Інституту проблем ринку та економіко-екологічних досліджень Національної академії наук України.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин спеціальне використання природних ресурсів на території Національного природного парку «Куяльницький» (без вилучення), в т.ч. у вигляді лісогосподарських заходів з поліпшення якісного складу лісів (рубка формування і оздоровлення лісів), може здійснюватись лише на підставі лімітів, що видаються центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що на час видачі оскарженого лісорубного квитка від 16.08.2022 за №000901 затверджено ліміт на використання природних ресурсів та відповідні органи державної влади надали дозвіл на спеціальне використання природних ресурсів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявними у матеріалах справи належними і допустимими доказами підтверджується протиправність дій щодо видачі лісорубного квитка від 16.08.2022 року за №000901.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено на користь суб`єкта владних повноважень (прокурора), то за відсутності документально підтверджених доказів щодо понесених суб`єктом владних повноважень судових витрат на залучення свідків та проведення експертиз, у силу статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, Код ЄДРПОУ (03528552) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) (Лінія 12, 6 ст. Люстдорфської дороги, 22, м. Одеса, 65114, Код ) до Філії «Ананьївське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (комплекс будівель та споруд №2, територіальна громада Ананьївська, Подільський район, 66421, Код ЄДРОПУ 44911966) про визнання протиправними дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Філії «Ананьївське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» щодо видачі лісорубного квитка від 16.08.2022 року № 000901 на проведення вибіркових санітарних рубок у 27 кварталі 23 виділі та 28 кварталі 1 виділі Северинівського лісництва ДП «Ананьївське лісове господарство».

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.11.2023 року.

Суддя Г.П. Самойлюк