Справа № 2а-9133/11/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2011-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2011 р. № 2а-9133/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

з участю секретаря судових засідань Новосада В.М.

представників:

від позивача Федорчук В.Я., Сташко А.І.,

від відповідача Яцук Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства (надалі ПП) «Девік`до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Миколаївському районі Львівської області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

ПП «Девік`звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ДПІ у Миколаївському районі Львівської області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 01.08.2011 року за №, №, №.

Позивач в позовній заяві стверджує, що під час проведення перевірки в органу державної податкової служби не було підстав вважати нікчемними та недійсними правочини, які були укладені між підприємством та його контрагентами. Окрім того, реальність вчинення господарських операцій, а відтак і правомірність формування валових витрат та податкового кредиту підтверджується податковими накладними та актами виконаних робіт. Також позивач вважає, що ним не було допущено порушень в сфері регулювання обігу готівки.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити.

Відповідач в запереченні на позовну заяву зазначає, що в ході перевірок встановлено відсутність поставок товарів від ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Колон-Сервіс», ПП «Екоенергобуд`до ПП «Девік», що свідчить про вчинення таких правочинів поставки продукції без мети настання реальних наслідків. Отже, продовжує відповідач, зазначені правочини в силу положень ст.ст.215, 203 ЦК України є нікчемними, і в силу ст.216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю. Також, перевіркою встановлено відсутність в авансових звітах оформлених належним чином документів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів відсутній оформлений належним чином платіжний документ.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що висновки, викладені в акті перевірки, та оспорюване податкове повідомлення-рішення є законними та обґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

За результатами планової виїзної перевірки ПП «Девік`з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.03.2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.03.2011 року, ДПІ у Миколаївському районі Львівської області складено акт від 12.07.2011 року за №347/230/19322456 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 01.08.2011 року:

- за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 20732 грн. 50 коп., в тому числі, за основним платежем 16586 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4146 грн. 50 коп.;

- за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 22011 грн. 25 коп., в тому числі, за основним платежем 17609 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4402 грн. 25 коп.;

- за №, яким до позивача застосовано суму (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 5278 грн. 84 коп.

Перевіркою встановлено:

- порушення підп.7.4.1, підп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість`від 3 квітня 1997 року за №168/97-ВР, а саме, завищено податковий кредит в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість за перевірений період на загальну суму 16586 грн. 00 коп;

- порушення підп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме завищено валові витрати в сумі 70436 грн. 00 коп. в результаті чого в результаті чого занижено податок на прибуток за перевірений період в сумі 17609 грн. 00коп.;

- порушення п.3.1, п.7.39 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року за №637 (із змінами та доповненнями) відсутність платіжних документів, які підтверджують сплату підприємством готівкових коштів в розмірі 5278 грн. 84 коп.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Щодо порушень оподаткування прибутку підприємств, то суд досліджує правомірність формування валових витрат по господарських операціях між позивачем та його контрагентами ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Колон-Сервіс`та ПП «Екоенергобуд».

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

У відповідності до вимог підп.5.2.1 п.5.2 цієї ж статті, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Частиною 4 підпункту 5.3.9 п.5.3 цієї ж статті передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Між ПП «Екоенергобуд» (виконавець) та ПП «Девік`укладено договір №01/10-10 щодо надання маркетингових послуг від 01.10.2010 року відповідно умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати останьому послуги з проведення маркетингових досліджень за напрямками, що цікавлять замовника.

Між ПП «Девік»(експедитор) та ПП «Енергобуд»(виконавець) укладеного договір перевезення вантажів від 01.12.2010 року згідно з яким експедитлор доручає виконавцю, а виконавець зобов`язується надавати експедитору послуги з організації та перевезення вантажів власним або найманим автомобільним транспортом, а також надавати інші послуги, пов`язані з перевезенням, в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Між ПП «Девік»(замовник) та ПП «Колон-Сервіс`укладено договір №04-01-145 про надання послуг по виготовленню, розміщенню та експонуванню рекламного зображення предметом якого виступають взаємовідносини сторін щодо виготовлення виконавцем власними засобами і силами (або при залученні третіх осіб) рекламного зображення на замовлення замовника, розміщення та експонування даного рекламного зображення на об`єкті та в терміни, визначені у Додатках до цього договору, та прийняття Замовником наданих послуг по виготовленню, розміщенню та експонуванню рекламного зображення та оплати та оплати їх вартості в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Також, відповідно до акта виконаних робіт №1452 від 12.11.2009 року, ПП «Західпромінвестбуд`виконало на замовлення ПП «Девік» наступні роботи (надало послуги):

- розробка програмного забезпечення по захисту даних від втрат і несанкціонованого доступу;

- профілактика програмного забезпечення;

- антивірусний захист програмного забезпечення.

В підтвердження виконання вищенаведених договір позивачем надано акт надання послуг №Е/Лв/5/11 від 05.11.2010 року, акт № здачі-приймання робіт (надання послуг), акт № здачі-приймання робіт (надання послуг), акт № здачі-приймання робіт (надання послуг), податковими накладними, акт за №1452 виконаних робіт від 04.01.2010 року, акт №15 виконаних робіт від 22.02.2010 року, товарно-транспортні накладні, результати виконаних робіт, а також відповідні податкові накладні та банківські виписки.

Таким чином, наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами підтверджується надання позивачеві маркетингових послуг, послуг з перевезень автотранспортном, а також послуг по розробці та профілактиці програмного зебезпечення, які були використані позивачем у своїй господарській діяльності.

Щодо порушень оподаткування податком на додану вартість.

Відповідно до підп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість, чинного на момент оподаткування згаданих господарських операцій, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з підп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 даного Закону, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження обгрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за перевірений період були надані податкові накладні, що знаходяться в матеріалах справи, які не мали недоліків та, порядок заповнення яких, відповідав встановленому чинним законодавством.

Окрім того, відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України „Про податок на додану вартість платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов`язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підп. „а, „в, „г, „д п.10.1 ст.10 вищезазначеного Закону, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 згаданого Закону).

Як передбачено підп.7.5.1 п.7.5 ст.7 цього ж Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг)

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування.

Щодо нереальності господарських операцій.

Такі висновки органу державної податкової служби ґрунтуються на положеннях ч.2 ст.228, ст.216 ЦК України.

Як вбачається з акта перевірки вбачається, в ході проведення перевірки перевіряючими не встановлено факту передачі послуг від продавців до покупця, в зв`язку з відсутністю (ненадання до перевірки) актів приймання-передачі товару, документів, що засвідчують отримання послуг. Це свідчить про відсутність фактичного надання послуг ПП «Західпромінвестбуд», ПП «Колон-Сервіс`та ПП «Екоенергобуд».

Однак, на думку суду, дані обставини не можуть вказувати на нереальність господарських операцій в сукупності з іншими доказами, які наявні в матеріалах справи (акти надання послуг, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), банківські виписки, товарно-транспортні накладні).

В матеріалах справи наявні також зразки рекламних зображень та результати маркетингових досліджень, що також вказують на реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Судом також досліджувались обставини добросовісності позивача при вчиненні згаданих господарських операцій з вище переліченими контрагентами, на що платником податків було представлено витяги з офіційного веб-сайту Державної податкової адміністрації України, згідно яких контрагенти були платниками податку на додану вартість на час вчинення господарських операцій. Таким чином, на час укладення правочинів позивач мав офіційно оприлюднену інформацію щодо своїх контрагентів з метою зменшення ризиків негативних наслідків вчинення господарських операцій.

За таких обставин, добросовісність та обачність позивача по згаданих господарських операціях підтверджується тим, що ним була зібрана оприлюднена інформація, яка б вказувала на недобросовісність його контрагентів.

Що стосується анулювання 05.09.2009 року Свідоцтва про реєстрацію ПП «Західпромінвестбуд`платником податку на додану вартість, то в матеріалах справи наявний лист ДПА у Львівській області від 04.11.2011 року за №29421/10/15-211/1009 згідно з якого 05.09.2009 року зазначеному підприємству видане нове свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість за №100242005, яке було діюче до 01.06.2010 року.

А тому, висновки органу державної податкової служби про нереальність господарських операцій між позивачем та вищезгаданими контрагентами ґрунтуються на припущеннях перевіряючих та спростовуються наявними первинними бухгалтерськими документами.

На викладені обставини також звертає увагу Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22 січня 2009 року у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03).

У згаданому рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що враховуючи своєчасне і повне виконання покупцем своїх зобов`язань щодо подання звітності з податку на додану вартість, неможливість ним забезпечити дотримання постачальником обов`язку подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що жодних протиправних дій з боку контрагента про які знав чи міг знати покупець вчинено не було, суд вважає, що покупець не повинен відповідати за наслідки невиконання продавцем свої зобов`язань своєчасно подавати звітність з податку на додану вартість і в результаті чого вдруге сплачувати податок на додану вартість, а також пеню.

Не можна залишити поза увагою і той факт, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України, згідно якої правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

З врахуванням того, що орган державної податкової служби при встановленні факту нікчемності правочину в акті перевірки покликався саме на ст.228 ЦК України, наведені обставини враховуються судом при прийнятті судового рішення.

Таким чином, висновки органу державної податкової служби про неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту є протиправинми та не відповідають фактичним обставинам справи, а тому суд вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення, які прийняте на підставі акта перевірки, є неправомірними та підлягають скасуванню.

Що стосується порушень позивачем «Положення про ведення касовихоперацій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року за №637, то суд зазначає наступне.

Як передбачено, п.3.1 вищенаведеного Положення, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Пунктом 7.39 цього ж Положення визначено, що під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

В матеріалах справи наявний Звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт за №АО-0000002 від 26.01.2011 року згідно з якого заступником директора ОСОБА_1 було здійснено проплату за договором страхування наземного транспорту за №083-3202/669-10 від 04.11.2010 року, укладеного між ВАТ «АСК «Дністер»(страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник). Оплата за договором підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №0300 від 26.01.2011 року на суму 5265 грн. 34.

Як вбачається із наявних змін і доповнень за №1 від 04.11.2011 року до вищенаведеного договору страхування, застрахований транспортний засіб використовується ПП «Девік» згідно Договору оренди транспортного засобу від 29.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 і ПП «Девік».

Позивачем долучено до матеріалів справи Договір найму (оренди) транспортного засобу від 29.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 і ПП «Девік», який завірений нотаріусом, що дає можливість встановити реальний час його укладення та об`єктивне існування таких правовідносин.

З врахуванням того, що ОСОБА_1 здійснювала оплату за договором страхування наземного транспортного засобу, що перебуває в оренді ПП «Девік», суд вважає висновки органу державної податкової служби про відсутність в авансових звітах належним чином оформлених документів, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, судом не беруться до уваги показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відсутності під час перевірки договору оренди та додатку до договору страхування, оскільки судом не ставиться під сумнів реальне існування нотаріально засвідченого згаданого договору оренди та правовідносин, що з нього випливають.

А відтак, відповідачем неправомірно застосовано до підприємства штрафні санкції в розмірі 5278 грн. 84 коп.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обгрунтованість та підставність позовних вимог про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, а тому адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Окрім того, з врахуванням вимог ч.2 ст.162 КАС України, суд вважає за необхідне в резолютивній частині постанови зазначити про протиправність та скасування оспорюваних актів індивідуальної дії.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати, прийняті Державною податковою інспекцією у Миколаївському районі Львівської області, податкові повідомлення-рішення від 01.08.2011 року за №, №, №.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства «Девік»(), що знаходиться за адресою Львівська область, Миколаївський район, смт.Розділ, вул.Миру, 12, 3 грн. 40 коп. судового збору.

4.Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 08 грудня 2011 року.

Суддя В.Я.Мартинюк