Справа № 240/10372/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Житомир

справа № 240/10372/23

категорія 111030400

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 29.03.2019 № та №;

- зобов"язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області перерахувати та скасувати податковий борг та штрафні санкції, що виникли на основі податкових повідомлень-рішень від 29.03.2019 № та № Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області та акту про результати документальної невиїзної перевірки з питань достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів ОСОБА_1 при митному оформленні транспортного засобу за митною декларацією від 31.01.2018 №UA205090/2018/007084 від 06.03.2019 №152/06-30-13-04/ НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів та встановлено порушення, зокрема, п.2 ч.2 ст.52, ч.1 ст.279 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита за митною декларацією на суму 12350,35 грн, а також встановлено порушення п.190.1 статті 190 Податкового кодексу України, у зв"язку з чим занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів за митною декларацією на суму 27170,77 грн.

Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 16 квітня 2019 року у справі №163/2078/18 постанову про порушення ним митних правил №4865/20500/18 від 03.10.2018 визнано протиправною та скасовано, провадження у справі закрито за відсутністю складу правопорушення.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

08.06.2023 Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області надіслало до суду відзив на позовну заяву (за вх.№40342/23), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначає, що у протоколі про порушення митних правил від 29.08.2018 №4865/20500/2018 зазначено, що за митне оформлення автомобіля марки Renault, модель - Megane Scenic, кузов № НОМЕР_2 при його митній вартості 236570,09 грн необхідно було сплатити митні платежі на загальну суму 81984,74 грн, тобто різниця між митними платежами, які було сплачено, та митними платежами, які необхідно було сплатити, становить 39521,12 грн.

Таким чином, Волинською митницею ДФС у протоколі про порушення митних правил від 29.08.2018 №4865/20500/2018 зафіксовано дії, що мають порушення митних правил, передбачених ст.485 Митного кодексу України, на підставі вказаної інформації контролюючим органом прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

14.06.2023 позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якій додаткового вказує, що в межах розгляду №163/2078/18 постанову про порушення митних правил №4865/20500/18 визнано протиправною та скасовано.

Згідно з ухвалою суду від 14.06.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду:

- доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 10.07.2023 заяву позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено та визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Житомирській області від 16.01.2019 №67 «Про проведення документальної невиїзної перевірки громадянина України ОСОБА_1 » з питань достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів фізичною особою громадянином України ОСОБА_1 за митною декларацією від 31.01.2018 №UA205090/2018/007084, уповноваженими особами Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, в період з 18.02.2019 по 22.02.2019 проведено документальну невиїзну перевірку фізичної особи громадянина України ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні транспортного засобу за митною декларацією від 31.01.2018 №UA205090/2018/007084.

За результатами документальної невиїзної перевірки складено акт №152/06-30-13-04/ НОМЕР_1 від 06.03.2019 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 :

- ст.49, ст.51, п.2 ч.2 ст.52, ст.53, ст.57, п.1 ч.1 ст.279 Митного кодексу України (із змінами та доповненнями), внаслідок чого занижене мито на товари, що ввозяться (пересилаються) на територію України фізичними особами, на суму розміром 12350,35грн;

- п.187 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями) внаслідок чого занижено податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів, підлягає сплаті до бюджету на суму 27170,77 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирської області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 29.03.2019 №, яким нараховано грошове зобов`язання з мита на товари, що ввозяться на територію України громадянами на загальну суму 15437,94 грн, з яких: 12350,35 грн - основний платіж та 3087,59 грн - штрафні санкції;

- від 29.03.2019 №, яким нараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на загальну суму 33963,46 грн, з яких: 27170,77 грн - основний платіж та 6792,69 грн - штрафні санкції.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 1 статті 54 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 289 Митного кодексу України визначено, що обов`язок із сплати митних платежів виникає зокрема після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки фіскальний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання та в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно з частиною 2 та 3 статті 345 Митного кодексу України документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться органами доходів і зборів з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Відповідно до статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: 1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; 2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно з частиною 1 статті 354 МК України результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу доходів і зборів та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка.

Відповідно до положень статті 272 МК України, підпункту в пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - ПК України) ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: 1) для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; 2) для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру.

Для товарів, на які законом встановлено комбіновані ставки мита, база оподаткування визначається відповідно до пунктів 1 і 2 цієї частини.

База оподаткування митом товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України в міжнародних поштових та експрес-відправленнях, визначається відповідно до статті 234 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. (частин 1, 2 статті 51 МК України)

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 53 МК України встановлено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Згідно із частиною 8 статті 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

В розумінні пункту 1 частини 1 статті 276 МК України платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

За правилами пункту 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Оцінюючи доводи позивача щодо обставин, які контролюючим органом розцінено як подання під час митного оформлення неправдивих відомостей про вартість імпортованого товару, що призвело до заниження сплати до бюджету ввізного мита та податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що уповноваженими особами відповідача у акті перевірки встановлено, що у 2018 році за довіреністю від 25.01.2018 ННА№201932 громадянина ОСОБА_1 , громадянином ОСОБА_2 було ввезено на митну територію України легковий автомобіль марки Renault, модель - Megane Scenic, кузов № НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 1461 куб. см, рік виготовлення - 2013, дата першої реєстрації - 14.05.2013. Митне оформлення легкового автомобіля проведене на Волинській митниці ДФС на підставі митної декларації від 31.01.2018 №UA205090/2018/007084. Особою, відповідальною за фінансове врегулювання (гр.9 МД), є ОСОБА_1 .

Так, за даними митної декларації (далі - МД) від 31.01.2018 №UA205090/2018/007084 на адресу та за довіреністю громадянина України ОСОБА_1 від 25.01.2018 ННА№201932 громадянин ОСОБА_2 відповідно до рахунку-фактури від 29.01.2018 №42 придбав у компанії NICOLE AUTOMOBILE, Rnetterhauser StraЯe 36a, 33775 Versmold, транспортний засіб Renault, модель Megane Scenic, кузов № НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 1461 куб. см, рік виготовлення - 2013, дата першої реєстрації - 14.05.2013 (код товару - 87033190) загальною фактурною вартістю 3000 євро, що на день митного оформлення (31.01.2018) за курсом Національного банку України (1 EUR - 34,78971900 грн), становила 104369,16 грн, митна вартість транспортного засобу складає 113066,59 грн.

06.08.2018 до Волинської митниці ДФС з Державної фіскальної служби України листом від 31.07.2018 №23504/7/99-99-20-02-01-17 надійшло звернення митних органів Литовської Республіки щодо підтвердження ввезення на митну територію України та митного оформлення автомобіля марки «RENAULT» модель «MEGANE SCENIC», номер кузова: № НОМЕР_2 за експортною митною декларацією МКК №18LТКR1000ЕК01Е802 та рахунком-фактурою (РАZYМА-SASKAITA) серії TDT №03576 від 26.01.2018 щодо купівлі-продажу даного транспортного засобу.

За результатами проведеного опрацювання зазначеного звернення митних органів Литовської Республіки та товаросупровідних документів встановлено, що даний автомобіль проданий компанією UAB «TD TRANSPORT», V BORISEVICIAUS, громадянину України ОСОБА_1 за ціною 6800,00 Євро, (за курсом Національного банку України станом на 31.01.2018). Тобто, на момент митного оформлення вартість транспортного засобу становить - 236570 грн 09 коп.

За даними експортної митної декларації Литви від 26.01.2018 №18LTKR1000EK01E802, наданої митними органами Республіки Литва, від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) було придбано транспортний засіб марки Renault, модель - Megane Scenic, кузов № НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна - 1461 куб. см, 2013 року випуску, у компанії UABTD TRANSPORT, ІК151170443, адреса: V.Boriseviciaus 4, LT-68137 Marijampole, Литва, вартість якого становить 6800,00 евро або 236570,09 грн (за курсом НБУ на момент митного оформлення ТЗ (31.01.2018) (1 EUR - 34,7897190 грн), що є більшою, ніж заявлено до митного оформлення в Україні.

З огляду на вказане, контролюючим органом зроблено висновок, що позивачем подано органу доходів і зборів недостовірні відомості щодо визначення митної вартості транспортного засобу марки Renault, модель - Megane Scenic, кузов № НОМЕР_2 .

На підставі документів, наданих до митного оформлення легкового автомобіля марки Renault, модель - Megane Scenic, кузов № НОМЕР_2 , за МД від 31.01.2018 №UA205090/2018/007084 ОСОБА_1 нараховано та сплачено митних платежів в сумі 42463,62 грн, в т.ч. мита на товари, що ввозяться (пересилаються) на територію України громадянами - 11306,66 грн, акцизного податку - 5235,26 грн, податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів - 25921,70 грн.

Окрім того, згідно з протоколом про порушення митних правил від 29.08.2018 №4865/20500/2018, складеного Волинською митницею ДФС, за митне оформлення ввезеного транспортного засобу при його митній вартості у 113066,59 грн було сплачено митних платежів на загальну суму 42463,62 грн.

Також у протоколі про порушення митних правил від 29.08.2018 №4865/20500/2018 зазначено, що за митне оформлення автомобіля марки Renault, модель - Megane Scenic, кузов № НОМЕР_2 при його митній вартості 236570,09 грн необхідно було сплатити митні платежі на загальну суму 81984,74 грн, тобто різниця між митними платежами, які було сплачено, та митними платежами, які необхідно було сплатити, становить 39521,12 грн.

Отже, 03.10.2018 згідно з постановою Державної фіскальної служби України в справі про порушення митних правил №4865/20500/18 громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 118563,36 грн.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16.04.2019 у справі 163/2078/18, яке залишено без змін згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2019, провадження у справі про порушення митних правил №4865/20500/18 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України та визнано протиправною і скасовано постанову в.о. начальника Волинської митниці ДФС Шелігацького Євгенія Сергійовича від 03.10.2018 в справі про порушення митних правил №4865/20500/18 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 118563,36грн.

Скасовуючи постанову у справі про порушення митних правил суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що сама по собі експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці. Дана декларація жодним чином не виключає можливості переходу права на транспортний засіб після такого оформлення до інших осіб, в тому числі до продавця, зазначеного в поданих до митного оформлення документах компанії «NICOLE AUTOMOBILE».

Крім того, як свідчить інформація з інтернет-сайту Єврокомісії щодо стану експортних MRN (для міжнародного перевезення) митна декларація MRN №18LТКR1000ЕК01Е802 від 26.01.2018, скасована.

У той же час, матеріали справи про порушення митних правил не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією ст. 485 Митного кодексу України.

Також судами зазначено, що з наданих митним органом документів, щодо встановлення розбіжностей між відправником та одержувачем товарів, розміру митних платежів не можливо встановити достовірність їх змісту та підтвердження таких обставин, оскільки такі не перекладені на державну мову, а тому не можуть вважатися допустимими доказами.

В межах розгляду даної справи, суд наголошує, що відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд вказує, що сукупність наведених вище обставин були оцінені судами як такі, що є безпідставними у підтвердженні порушення позивачем митних правил, проте на підставі яких податковим органом встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість, що в свою чергу стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішення.

В межах розгляду даної справи, щодо правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, судом встановлено, що відповідачем взято до уваги єдиний доказ - експортну митну декларацію MRN №18 LKR 1000EKO1E802 від 26.01.2018, що надійшла від митних органів Литовської Республіки, однак яка в подальшому була скасована. При цьому, відповідачем не перевірено обставин завершення експорту товару; для усунення всякого роду сумнівів не вчинено запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовських документах, в ході здійснення перевірки не запитувались будь-які документи у декларанта, який здійснював митне оформлення транспортного засобу та його декларування, про обставини декларування.

У свою чергу, експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення.

Згідно з статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (частина перша).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга).

Всупереч вимогам вказаної норми податковий орган не надав належних та допустимих доказів вчинення позивачем порушень митного та податкового законодавства України під час ввезення транспортного засобу.

Митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи (частина 1 статті 295 МК України).

Поряд із цим позивачем не враховано, що у даному випадку сума митних платежів була самостійно визначена ПП «Вест Брок», водночас рішення про коригування митної вартості у порядку ст.55 МК України під час митного оформлення товарів митними органами не приймалось.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи суд дійшов висновку, що відповідач не довів відповідності визначеної ним вартості автомобіля та не спростував підтверджену документами, які були подані представником позивача до митної декларації, визначену позивачем вартість автомобіля, яка є базою оподаткування для даного автомобіля.

Суд зазначає, що прийняття рішень, вчинення дій повинно здійснюватися пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області у ході судового розгляду справи не довело правомірність податкових-повідомлень рішень, що оскаржуються позивачем.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 29.03.2019 № щодо нарахування грошового зобов`язання з мита на товари, що ввозяться на територію України громадянами на загальну суму 15437,94 грн, та податкове повідомлення-рішення № від 29.03.2019 відповідно до якого нараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на загальну суму 33963,46 грн, з яких: 27170,77 грн - основний платіж та 6792,69грн - штрафні санкції, є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов"язання Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, як правонаступника Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, перерахувати та скасувати податковий борг та штрафні санкції, що виникли на основі податкових повідомлень-рішень від 29.03.2019 № та № Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області та акту перевірки, суд зазначає наступне.

Дії суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у прийнятті чи неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень.

Отже, за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнане судом протиправним, суд зазначає, що зобов"язальні дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку - прийнято рішення - податкові повідомлення-рішення, які судом визнано протиправними.

Зважаючи на вказане, у даному випадку права та законні інтереси позивача, як платника податків, порушуються саме прийняттям податкових повідомлень-рішень.

В пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року зазначено,що засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

При цьому відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, визнання протиправним та скасування індивідуального акту є належним та самостійним способом захисту порушеного права позивача.

Враховуючи наведене, у задоволенні позову в частині зобов"язання відповідача вчинити дії слід відмовити.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідн. номер НОМЕР_3 ) до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, 7, Житомир, 10003, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області від 29.03.2019 № та №.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 (двадцять) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 08 листопада 2023 року.

Суддя А.В. Горовенко