Справа № 440/10144/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 р. Справа № 440/10144/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2023, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, м. Полтава, повний текст складено 20.02.23 по справі № 440/10144/22

за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ

до ОСОБА_1

про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ

Дніпровський державний університет внутрішніх справ (далі по тексту позивач, ДДУВС) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади МВС України в особі його структурного підрозділу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (р/р UA 1017468, код 08571446, банк одержувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати, пов`язані з її утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 76275 грн., 58 коп. (сімдесят шість тисяч двісті сімдесят п`ять гривень, п`ятдесят вісім копійок).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у зв`язку з достроковим звільненням відповідача (протягом перших трьох років після закінчення навчання), у відповідності до вимог п.3.5 тристороннього контракту № 5279, укладеного між ОСОБА_1 , ДДУВС та Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області (далі по тексту ГУНП в Полтавській області), а також згідно з приписами ст. 74 Закону України «Про національну поліцію», Порядку відшкодування особи витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 12.04.2017 № 261 (далі за текстом Порядок № 261) ОСОБА_1 зобов`язана відшкодувати Міністерству внутрішніх справ в особі ДДУВС витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, розмір яких, відповідно розрахунку становить 76275 грн, 58 коп.

Звернув увагу, що ДДУВС після отримання особової справи відповідача було вжито заходи досудового врегулювання спору, відповідно до п. 6 Порядку № 261, ДДУВС 07.10.2022 ОСОБА_1 надіслано лист-повідомлення, у якому було запропоновано укласти договір про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року (додається), який у термін протягом одного місяця не був підписаний відповідачем. Відтак, місячний строк для звернення до адміністративного суду, на думку позивача, підлягає відрахуванню з моменту закінчення строку на підписання договору, а саме з 07.11.2022. З огляду на вказане, просив вважати даний позов таким, що подано у встановлений законом строк.

Крім того, на виконання вимог ухвали від 25.11.2022 позивачем до суду першої інстанції було надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду (а.с. 40-49), яка мотивована неможливістю подання позовної заяви до суду протягом одного місяця з моменту надходження листа до ДДУВС через відсутність в останньому матеріалів особової справи відповідача, у зв`язку з чим, позивачем 29.07.2022 було направлено запит до ГУНП в Полтавській області з вимогою надати необхідні документи для оформлення позовної заяви, а саме, завірені копії: витягу з наказу ГУНП в Полтавській області про призначення новоприбулих з ДДУВС; службової характеристики та послужний список ОСОБА_1 ; рапорту та подання ОСОБА_1 ; паспорта, ідентифікаційного номера та витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , а також контактний номер телефону ОСОБА_1 (а.с.44).

У зв`язку із надходженням документів не в повному обсязі 07.09.2022 (відсутня завірена копія паспорта, ІПН та витяг з Єдиного демографічного реєстру) позивачем 15.09.2022 направлено повторний запит до ГУНП в Полтавській області про витребування зазначених документів, які були надані лише 06.10.2022.

В подальшому, позивачем було вжито заходи досудового врегулювання спору відповідно до пункту 6 Порядку № 261, шляхом направлення відповідачу листа-повідомлення з пропозицією укласти договір про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року та надано місяць часу для підписання останнього. Після спливу місячного терміну для підписання вказаного листа (07.11.2022), з якого, на думку позивача, слід відраховувати місячний термін звернення до суду з позовом, ДДУВС звернувся до суду першої інстанції. Враховуючи наведене, вважав, що ним пропущено строк на звернення до суду першої інстанції з поважних причин, тому наявні підстави для поновлення такого.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 у справі № 440/10144/22, серед іншого, поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду із позовом та ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 у справі № 440/10144/22 прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі № 440/10144/22 позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (пр. Гагаріна, 26, м. Дніпро, 49005, ідентифікаційний код 08571446) до ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі МВС України в особі його структурного підрозділу - Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (р/р UA1017468, код 08571446, банк одержувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172) кошти у розмірі 76275,58 грн (сімдесят шість тисяч двісті сімдесят п`ять гривень п`ятдесят вісім копійок) на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час проходження навчання у вищому навчальному закладі.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 по адміністративній справі № 440/10144/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на пропуск позивачем процесуального строку звернення до суду з адміністративним позовом та необґрунтоване поновлення такого строку судом першої інстанції, оскільки місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України, у даній справі закінчився 13.09.2022, тобто після спливу 30 днів для добровільної сплати відповідачем спірних коштів відповідно до пункту 5 Порядку № 261.

Враховуючи, що ОСОБА_1 повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати на навчання було вручено 13.07.2022 разом з листом ГУНП в Полтавській області від 15.07.2022 № 569/115/12/02-2022 про звільнення ОСОБА_1 , до якого було додано витяг з наказу ГУНП від 13.07.2022 № 292 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та копія вказаного повідомлення, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 , з 14.07.2022 почався 30-денний строк добровільного відшкодування відповідачем витрат на навчання, який закінчився 12.08.2022. При цьому, не звернення відповідача до ДДУВС у період з 14.07.2022 по 12.08.2022 із пропозицією укласти договір про відстрочення платежу строком до одного року, свідчить про відмову останньої в добровільному порядку відшкодовувати витрати на навчання та початок перебігу місячного строку звернення до суду з даною позовною заявою. (Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 21.01.2021 по справі № 560/1389/20).

Стверджувала, що відсутність матеріалів особової справи відповідача та необхідність витребування таких, жодним чином не перешкоджала позивачу звернутися до адміністративного суду у передбачений законом місячний строк, оскільки витягу з наказу ГУНП від 13.07.2022 № 292 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та копії повідомлення ОСОБА_1 , на думку апелянта, було достатньо для підтвердження в суді факту дострокового звільнення відповідача та наявності в неї обов`язку з відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі. Окремо наголосила, що суд першої інстанції помилково визнав поважною підставою для поновлення строку на звернення до суду з позовом, здійснення позивачем заходів щодо витребування матеріалів особової справи відповідача, так як відомості, які витребовувались (стосовно місця проживання, реєстраційного номера облікової карти платника податків і тд.), містяться в тристоронньому контракті від 10.08.2018 № 5279, який був у розпорядженні ДДУВС.

З огляду на те, що обов`язковість вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору не передбачено Порядком № 261, надіслання ДДУВС 07.10.2022 ОСОБА_1 листа-повідомлення з пропозицією укладення договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року, жодним чином не впливає на можливість дотримання позивачем строку звернення до суду.

Просила врахувати, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Звернула увагу апеляційного суду на позицію Верховного суду у постанові від 14.12.2022 у справі № 520/5837/2020, згідно з якою наявність власноручно підписаного контракту відповідачем, свідчить про його обізнаність щодо обов`язку із відшкодування витрат на утримання у навчальному закладі у разі звільнення протягом трьох років після закінчення навчання, однак право на звернення до суду у навчального закладу може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати такі витрати. Тобто відповідно до Порядку № 261 позивач має вручити під підпис або надіслати відповідачу повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням його розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів, задля того, щоб забезпечити можливість добровільно відшкодувати витрати на навчання і лише, у разі відмови відповідача, може звернутися до суду. Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання в навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення навчального закладу, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку (постанова Верховного суду від 23.09.2021 у справі № 520/11540/19).

Враховуючи наведене, вважала, що витребування доказів та проведення досудового врегулювання спору було власною ініціативою позивача, яке жодним чином не обмежувало можливість своєчасно звернутись до суду, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для поновлення такого строку.

Окремо звернула увагу, що ОСОБА_1 була зарахована до університету на конкурсній основі, використавши своє конституційне право на безкоштовну освіту, тому притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності шляхом стягнення з неї коштів за утримання в навчальному закладі з посиланням на умови контракту, є незаконним, оскільки Конституція України та міжнародні нормативні акти (Конвенція про примусову чи обов`язкову працю № 29, що ратифікована Україною) мають найвищу юридичну силу, а всі закони та підзаконні нормативно-правові акти повинні їм відповідати. Крім того, Законом України «Про вищу освіту» норми про обов?язковість трирічного відпрацювання та відшкодування у встановленому порядку до державного бюджету вартості навчання не встановлені, а тому Порядок № 261 суперечить змісту вищевказаного Закону та не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Окрім наведеного, вважала, що надані позивачем довідки-розрахунки на підтвердження суми, що підлягає стягненню з відповідача, є неналежними, недопустимими та недостатніми доказами для підтвердження факту витрачання грошових коштів на відповідача, так як в них відсутні відомості про первинну фактичну вартість водопостачання, водовідведення, теплової енергії, електропостачання, ліків, продуктового та речового забезпечення, яке споживалось відповідачем.

Також відповідачем повідомлено орієнтовний розрахунок судових витрат по справі, а саме поштові витрати - 300 грн, витрати пов`язані з прибуттям до суду 300 грн, витрати на правничу допомогу 25000,00 грн, судовий збір 4026 грн.

Одночасно із поданням апеляційної скарги відповідачем подано клопотання про витребування додаткових письмових доказів, в якому позивач просить витребувати у Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ первинні бухгалтерські документи, які підтверджують витрати на медичне забезпечення, витрати отриманого грошового забезпечення, витрати за електропостачання, витрати за водопостачання та водовідведення, витрати за теплоенергію, витрати на продовольче забезпечення, вартість речового забезпечення на утримання ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2018-2022 роки.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2023 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 по справі № 440/10144/22 за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі.

Позивач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. В обґрунтування відзиву виклав доводи, аналогічні змісту позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 01.08.2018 № 159ос "По особовому складу" згідно з Правилами прийому до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ та на підставі рішення Приймальної комісії від 22.07.2018 (протокол № 13) зараховано з 10.08.2018 курсантами першого курсу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ кандидатів, які успішно склали вступні випробування, та присвоєно зарахованим вступникам з числа цивільної молоді спеціальне звання "рядовий поліції": факультет підготовки фахівців для органів досудового розслідування - по ГУНП в Полтавській області, зокрема ОСОБА_1 (а.с. 7).

10.08.2018 між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ (виконавець), ГУНП в Полтавській області (замовник) та ОСОБА_1 (особа) укладено контракт про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ № 5279 за освітньо-кваліфікаційним рівнем 081 "право" згідно з умовами якого виконавець зобов`язується, зокрема:

- забезпечити можливість користування особою навчально-матеріальною базою виконавця, бібліотеками, читальними залами, навчальною та методичною літературою, комп`ютерною технікою, об`єктами спортивно-оздоровчого, соціально-побутового та культурного призначення;

- забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, Національної поліції України;

- після закінчення навчання видати особі документ про вищу освіту державного зразка та направлення на роботу відповідно до рішення комісії з персонального розподілу;

- після відрахування особи (закінчення навчання) затвердити довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з її утриманням у закладі, за весь термін навчання;

Замовник зобов`язується, зокрема, в разі звільнення особи до відпрацювання нею 3-х років після закінчення ЗВО видати їй повідомлення із зобов`язанням відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у виконавця під час навчання. Невідкладно проінформувати виконавця про звільнення особи зі служби в Національній поліції України та надіслати відповідні документи (копію рапорту про звільнення, висновок атестації, тощо), завірені копії наказів про призначення (переміщення по службі), завірену копію наказу про звільнення, копію паспорту (1, 2, 3 сторінки та реєстрація), копію облікової картки фізичної особи - платника податків, довідку про місце реєстрації - за наявності, копії наказів про внесення змін до облікових документів (зміна прізвища, тощо), необхідні для примусового стягнення з особи витрат, пов`язаних з її утриманням під час навчання;

Особа зобов`язується:

- після закінчення навчання в строк прибути до місця призначення, визначеного у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою та відпрацювати не менше 3-х років;

- у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі виконавця витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку.

Згідно з пунктами 2, 5 розділу ІV контракту № 5279 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим (в тому числі послуги прання, прасування), медичним забезпеченням, оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання та водовідведення, електроенергія). У разі відмови особи від добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням під час навчання, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку відповідно до норм чинного законодавства. Організація та проведення претензійно-позовної роботи здійснюється виконавцем.

Наказом ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 02.03.2022 № 48ос "По особовому складу" на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 190-р "Про проведення в 2022 році дострокових випусків курсантів (слухачів) випускних курсів військових навчальних закладів, військових навчальних закладів підрозділів закладів вищої освіти та закладів фахової перед вищої освіти, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ та Державної служби з надзвичайних ситуацій", розпорядження Міністерства внутрішніх справ України від 28.02.2022 № 7250/6/48-2022 "Про організацію проведення атестації курсантів (слухачів ЗВО МВС)" направлено у розпорядження з 06.03.2022 випускників Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (ступень вищої освіти "бакалавр") для призначення на посади згідно з отриманим фахом: навчально-науковий інститут права та підготовки фахівців для підрозділів Національної поліції (досудове розслідування) - по ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 (а.с. 9).

Наказом ГУНП в Полтавській області від 05.03.2022 № 117 о/с "По особовому складу" призначено по Кременчуцькому районному управлінню поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , на посаду слідчого Слідчого відділення відділу поліції № 2 Кременчуцького районного управління поліції (а.с. 10).

На підставі рапорту ОСОБА_1 про звільнення зі служби за власним бажанням, наказом ГУНП в Полтавській області від 13.07.2022 № 292 о/с "По особовому складу" лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) (а.с. 13).

Одночасно, ОСОБА_1 під підпис 13.07.2022 вручено повідомлення про зобов`язання відшкодувати МВС України в особі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі, у розмірі 76275,58 грн (а.с. 25).

Про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції ГУНП в Полтавській області проінформувало навчальний заклад листом від 15.07.2022 за № 569/115/12/02-2022, разом з яким було додано витяг з наказу про звільнення ОСОБА_1 та копію повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі (а.с. 45).

Вважаючи вказані документи недостатніми для звернення до суду з позовом, ДДУВС направляв запити до ГУНП в Полтавській області від 29.07.2022 та від 15.09.2022 про витребування додаткових документів з особової справи ОСОБА_1 (а.с. 44, 48).

Частина запитуваних документів до навчального закладу від ГУНП в Полтавській області надійшли разом з листом від 25.08.2022, а решта документів - разом з листом від 26.09.2022, який отримано позивачем 06.10.2022 (а.с. 46-47).

В подальшому, Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ на ім`я ОСОБА_1 було направлено лист від 07.10.2022 про необхідність сплати відповідачем витрат, пов`язаних з утриманням її у навчальному закладі у розмірі 76275,58 грн протягом 30 днів з дня отримання листа, а також з пропозицією укласти договір відшкодування витрат з розстрочкою платежу терміном на 1 рік (а.с. 26-27).

Посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування вказаної суми витрат, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та підтвердження ДДУВС наданими до суду довідками-розрахунками сум витрат, понесених позивачем на утримання ОСОБА_1 в навчальному закладі, та відсутності доказів добровільного відшкодування відповідачем таких витрат.

Разом з цим, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 задоволено заяву ДДУВС про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Визнаючи причини пропуску строку позивачем поважними, суд першої інстанції виходив з незначного пропуску такого, та врахував, що його причиною слугувало неодноразове витребування позивачем матеріалів особової справи ОСОБА_1 в ГУНП в Полтавській області, тобто підготовка доказової бази, а також вжиття навчальним закладом заходів досудового врегулювання спору.

Крім цього, наголосив, що правило обмеження строків звернення до суду з позовом повинно застосовуватись з певною гнучкістю та без надмірного формалізму, а відтак, дійшов висновку про наявність підстав для поновлення пропущеного строку та прийняття позовної заяви до розгляду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для поновлення строку на звернення до суду, та вважає рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі № 440/10144/22, таким що прийняте з порушенням норм процесуального права, з наступних підстав.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За приписами пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як передбачено пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що спір у даній справі стосується відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі МВС України особи, яка в подальшому за власним бажанням звільнилася з Національної поліції до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року (справа № 813/1045/18, провадження № 11-574апп19).

За приписами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

У частині третій статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть, якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України. Тобто, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, про що дійшов обґрунтованого висновку суд першої інстанції.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 804/285/16 та постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 340/685/19, від 10 жовтня 2019 року в справі № 140/721/19, від 24 грудня 2019 року в справі № 824/284/19-а, від 29 квітня 2020 року в справі № 560/1942/19, від 18 червня 2020 року в справі № 140/2024/19 та від 01 липня 2020 року в справі № 400/1758/19.

Таким чином, чинне законодавство обмежує право позивача на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Отже, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати коли розпочався перебіг цього строку.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Порядком № 261 визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:

дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС (пункт 2 Порядку № 261).

За змістом пунктів 5 та 6 Порядку № 261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.

Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

Особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів.

Примірна форма договору затверджується МВС.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що початок перебігу строку на звернення до суду у даному випадку необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом начальника ГУНП в Полтавській області полковника поліції Рогачова Є. від 13.07.2022 № 292 о/с згідно із Законом України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0152117) слідчого Слідчого відділення відділу поліції № 2 Кременчуцького районного управління поліції, 13.07.2022 на підставі рапорту Гамалієнко О.А. від 28.06.2022, подання заступника начальника ГУНП начальника СУ від 08.07.2022. (а.с. 13).

Одночасно, 13.07.2022 під власноручний підпис відповідачу повідомлено про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі відповідно до статті 74 Закону України «Про національну поліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261, а також пункту 3.5 розділу ІІ контракту про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ № 5279 від 10.08.2023 протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення за весь період навчання у сумі 76275,58 грн. (а.с.25).

Роз`яснено, що в разі відмови від добровільного відшкодування витрат (не відшкодування протягом 30 діб), таке відшкодування буде здійснюватися в судовому порядку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову, що призведе до суттєвого збільшення суми заборгованості за рахунок судових витрат та витрат виконавчого провадження.

Повідомлено про право на здійснення відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року відповідно до пункту 6 Порядку № 261.

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 була обізнана з 13.07.2022 про обов`язок відшкодувати витрати у 30-денний термін, який закінчився 12.08.2022, про що свідчить її власноручний підпис у вказаному повідомленні.

Таким чином, перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом у разі невиконання відповідачем зазначеного обов`язку, розпочався 13.08.2022 (тобто з дня, наступного після спливу 30-денного терміну для добровільної сплати) та закінчився 13.09.2022, оскільки, відповідно до частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Вказані висновки щодо обрахунку строків звернення до суду з позовом в аналогічних правовідносинах наведені у постановах Верховного суду від 17.04.2020 у справі № 360/962/19, від 28.05.2021 у справі № 320/7433/19.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з даним позовом лише 18.11.2022, що підтверджується відбитком штампу АТ «Укрпошти» на конверті, в якому надсилався позов (а.с. 35), тобто з пропуском місячного строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Колегія суддів враховує, що пропуск строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається та вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Так, в обґрунтування поважності причин пропуску строку позивач у заяві про поновлення такого, посилався на вжиття ним заходів досудового врегулювання спору та витребування особової справи ОСОБА_1 з метою надання доказів до суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання, чи порушення позивачем цього строку, суду, насамперед, слід з`ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що встановлення законом процесуальних строків має на меті дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.

Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі процесуальних строків її подачі.

В силу частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Осман проти Сполученого Королівства" зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, "якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою" (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94).

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку з поважних причин.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії, справа Креуз проти Польщі).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа Каменівська проти України), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У 2022 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі Завалій та інші проти України, що як і в інших справах - Пономарьов проти України, Устименко проти України українські суди, порушуючи принцип юридичної визначеності, приймали до розгляду за відсутності достатніх підстав і задовольняли скарги, подані поза межами встановленого законодавством строку для звернення до суду.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа ОСОБА_2 проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що разом з листом ГУНП в Полтавській області від 15.07.2022 № 569/115/12/02-2022в/с, було додано наказ про звільнення та повідомлення від 13.07.2022 про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі ОСОБА_1 , копію якого позивач отримав 26.07.2022.

З наведеного слідує, що станом на 26.07.2022 позивач був проінформований про звільнення відповідача зі служби та про наявність у нього права на звернення до суду з позовом про відшкодування витрат на утримання особи в навчальному закладі. Крім того, отримавши повідомлення від 13.07.2022, позивач мав можливість встановити початок перебігу 30-денного строку для добровільного погашення відповідачем спірних витрат, та звернутися до суду у строк, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України

Суд апеляційної інстанції наголошує, що наявності наказу про звільнення відповідача та копії повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі достатньо для підтвердження наявності обов`язку в відповідача з відшкодування таких витрат (враховуючи її власноручний підпис на повідомленні).

З приводу необхідності зібрання позивачем доказової бази шляхом направлення запитів до ГУНП в Полтавській області про витребування завірених копій: витягу з наказу ГУНП в Полтавській області про призначення новоприбулих з ДДУВС; службової характеристики та послужний список ОСОБА_1 ; рапорту та подання ОСОБА_1 ; паспорта, ідентифікаційного номера та витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , а також контактного номеру телефону ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідь на перший запит позивача 07.09.2022 ГУНП в Полтавській області було надіслано лише частину документів (відсутня завірена копія паспорта, ІПН та витяг з Єдиного демографічного реєстру) у зв`язку з чим, позивачем 15.09.2022 направлено повторний запит до ГУНП в Полтавській області про витребування зазначених документів.

При цьому, позивачем жодним чином не аргументовано чим саме була зумовлена необхідність витребування рапорту відповідача, враховуючи, що в наказі про звільнення міститься посилання, на підставу для видання такого, а саме рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби за власним бажанням.

Також незрозумілим є витребування копій службової характеристики та послужного списку ОСОБА_1 , оскільки наявність чи відсутність таких не впливає на початок та результат розгляду вказаної адміністративної справи. Крім цього, послужний список відповідача навіть не був доданий до матеріалів справи.

Дослідивши зміст позовної заяви, колегія суддів встановила, що позивач при її складанні не посилався на вказані документи, описуючи спірні обставини, що б могло свідчити про необхідність їх витребування.

Щодо відсутності завіреної копії паспорта, ІПН та витягу з Єдиного демографічного реєстру, колегія суддів враховує, що згідно з вимогами процесуального закону, зокрема пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України, при складенні позовної заяви зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Разом з цим, означені відомості містяться в тристоронньому контракті від 10.08.2028 № 5279 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ (а.с. 8-зворот), який був укладений між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, ОСОБА_1 та ГУНП в Полтавській області та копія якого була наявна у позивача, що спростовує необхідність надсилання подібних запитів до ГУНП в Полтавській області, та тим самим затягування процесу звернення до суду першої інстанції з даним позовом.

Щодо наявності підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду позивачем з даним позовом з огляду на вжиття ним заходів досудового врегулювання спору, а саме надіслання 07.10.2022 ОСОБА_1 листа-повідомлення з пропозицією укладення договору про відшкодування витрат з розстроченням платежу на строк до одного року, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

У Рекомендації № R(86) Комітету міністрів державам-членам Ради Європи від 16 вересня 1986 року стосовно заходів із недопущення і скорочення надмірного робочого навантаження на суди пропонується сприяти примиренню сторін як поза судовою системою, так і до або під час судового розгляду (передбачати, разом із відповідними стимулами, процедури примирення до судового провадження або інші способи врегулювання спорів поза рамками судового провадження), а також визначити органи поза судовою системою, до яких сторони зможуть звертатися для розв`язання позовних спорів на невеликі суми і в питаннях деяких конкретних галузей права.

Виходячи з аналізу викладених норм та практики Верховного Суду (постанова від 26 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.002643), досудове врегулювання спору це вчинення сукупності дій, за допомогою яких юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій. Застосування або незастосування інституту досудового врегулювання спорів є виключним правом особи, за винятком встановлених у законі випадків.

Натомість положення Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 261 не визначають варіантів конкретних дій навчального закладу з метою досудового врегулювання спору з відповідачем. Так, положення ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» визначають обов`язок особи відшкодувати витрати, пов`язані з її утримання у вищому навчальному закладі. Водночас у разі невиконання особою цього обов`язку з власної волі навчальний заклад має право звернутися до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості.

Відтак, приписами ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено правові підстави звернення до суду відповідного вищого навчального закладу, а не випадок обов`язкового досудового врегулювання спору.

Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного суду від 17.04.2020 у справі № 520/6589/19, від 10.02.2021 у справі № 380/5952/20.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що витребування доказів та проведення досудового врегулювання спору було власною ініціативою позивача, яке жодним чином не обмежило його своєчасно, з дотриманням положень ч. 5 ст. 122 КАС України, звернутись до суду.

Варто наголосити, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Враховуючи наведене, позивачем не доведено належними та достатніми доказами наявність об`єктивних перешкод, які не залежали від волі особи та унеможливили звернення до суду першої інстанції у встановлений законом строк, висновок суд першої інстанції про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду та прийняття позовної заяви до розгляду є хибним.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для перегляду інших доводів заявлених в апеляційній скарзі, оскільки перегляд судового рішення по суті вимог апеляційної скарги не здійснювався.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Разом з тим, судом першої інстанції здійснено помилкову оцінку підставам пропуску строку звернення до суду, внаслідок чого не застосовано до позовної заяви наслідків пропуску цього строку, передбачених статтею 123 КАС України.

Згідно з частинами 3, 4 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі № 440/10144/22, а адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ - залишити без розгляду.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 10 статті 139 КАС України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 6 статті 143 КАС України у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що при поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3721,50 грн згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 30.05.2022 #0.0..1.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції, та прийнято постанову про часткове задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору у зазначеному вище розмірі підлягають стягненню на користь відповідача за рахунок бюджетних асигнувань позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 122, 123, ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 по справі № 440/10144/22 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі - залишити без розгляду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (49005, м. Дніпро, 26, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій