Справа № 240/27892/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Житомир

справа № 240/27892/23

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській област,і про визнання протиправною та скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально Корнєєва М.М. від 29.08.2023 №66642161 про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.08.2023 №66642161, яку винесено на підставі п.9 ч.1 ст.39 та ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", є протиправною, тому підлягає скасуванню та, як наслідок, виконавче провадження - відновленню. Зазначає, що згідно із законом про Державний бюджет України на 2022 рік з 01.10.2022 розмір мінімальної заробітної плати становив 6700 грн, а тому на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі №240/7281/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.10.2022 мало б проводити нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат згідно із законом про Державний бюджет України на 2022 рік, встановлених на 01.10.2022 (6700 грн), тобто у розмірі 13400 грн.

Крім того, згідно із законом про Державний бюджет України на 2023 рік, з 01.01.2023 розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн, а територіальний орган Пенсійного фонду України продовжує нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат згідно із законом про Державний бюджет України на 2023 рік, встановлених на 01.01.2023 (6700 грн), тобто у розмірі 13400 грн.

Вважає, що вищевказана постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною та такою, що винесена з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу, відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана уповноваженою особою відповідача.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву від 05.10.2023 (за вх.№67856/23), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

В обґрунтування зазначає, що в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», судові рішення за змістом резолютивної частини де відповідач мав здійснити нарахування пенсії та виплату суми коштів за весь період не є періодичним платежем. Судове рішення, за яким розпочато примусове виконання, зі змісту його резолютивної частини, є зобов`язального характеру, тобто, визначений судом спосіб захисту порушеного права не є тотожним такому способу захисту порушеного права, як «стягнення» визначеної судом суми за певним видом платежу, зокрема періодичного, яким є пенсія.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області письмових пояснень по суті справи до суду не надіслала.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 №240/7281/20 позов ОСОБА_1 задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 2 жовтня 2019 року підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити ОСОБА_1 з 2 жовтня 2019 року нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік);

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 840,80 грн.

03.03.2021 Житомирським окружним адміністративним судом у справі №240/7281/20 видано виконавчий лист.

На підставі заяви ОСОБА_1 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Корнєєвим М.М. винесено постанову від 30.08.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП №66642161 з виконання виконавчого листа №240/7281/20, виданого Житомирським окружним адміністративним судом 03.03.2021.

06.01.2022 відповідачем була сформована та направлена вимога виконавця, згідно з якою зобов"язано в п`ятиденний строк з дня отримання вимоги виконати рішення суду, здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з урахуванням її зміни на відповідний календарний рік".

14 січня 2022 року у відповідь на вказану вимогу, листом №0600-0304-8/4626 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило, що ОСОБА_1 проведено перерахунок підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам із урахуванням її зміни на відповідний рік (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з 02 жовтня 2019 року виходячи з двох мінімальних заробітних плат, тобто 4173,00 грн, з 01 січня 2020 року 4723,00 грн, з 01 вересня 2020 року 5000,00 грн, з 01 січня 2021 року 6000,00 грн, з 01 грудня 2021 року 6500,00 грн. З 01 лютого 2022 року виплата пенсії буде здійснюватися у розмірі визначеному на виконання рішення суду.

Рішення суду виконано добровільно в межах наданих компетенції та фінансування. Суми коштів, нарахованих на виконання рішень судів, включаються до Реєстру судових рішень підсистеми «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ в порядку черговості надходження рішень до боржника. Інформацію про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №240/7281/20 та про суму нарахованих, але невиплачених коштів (потребу) надано Пенсійному фонду України шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (IKIC ПФУ).

Також вказано, що Головним управлінням в межах наданої компетенції проведено комплекс заходів для повного та неухильного виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №240/7281/20. Виплата заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат за судовим рішенням, може бути проведена за умови надходження бюджетного фінансування Пенсійному фонду України.

В подальшому, ГУ ПФУ в Житомирській області листом від 02 серпня 2023 року №0600-0304-8/80577 надало відповідачу інформацію, зокрема, про виконання рішення суду у справі 240/7281/20 щодо виплати ОСОБА_1 у липні 2023 року заборгованості у сумі розміром 235264,76 грн за період з 02.10.2019 по 31.01.2022 (відповідно до розрахунку).

29 серпня 2023 року головний державний виконавець, керуючись вимогами пункту 9 частини 1 статті 39 та статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №66642161, оскільки згідно з повідомленням ГУ ПФУ в Житомирській області рішення суду виконано фактично, а саме нараховано та виплачено підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою від 29.08.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №66642161, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Приписами ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до положень статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч.3 ст. 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною четвертою статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови, далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Матеріали справи свідчать, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 29 серпня 2023 року прийнята головним державним виконавцем на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.

Підставою для прийняття цієї постанови слугував лист ГУ ПФУ в Житомирській області від 02 серпня 2023 року №0600-0304-8/80577 про виконання рішення суду у справі №240/7281/20, зокрема, щодо виплати ОСОБА_1 у липні 2023 року заборгованості у сумі розміром 235264,76 грн за період з 02.10.2019 по 31.01.2022 (відповідно до розрахунку).

З огляду на викладене, судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснено перерахунок пенсії стягувача (позивача) з 02.10.2019 з одночасним донарахуванням та виплатою в липні 2023 року коштів в сумі 235264,76 грн за період з 02.10.2019 по 31.01.2022. При цьому суд акцентує увагу, що розмір мінімальної заробітної плати при нарахуванні стягувачу з 01.02.2022 вищевказаного підвищення до пенсії, в розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 6500 грн (6500 грн х 2) відповідно до Закону про Державний бюджет України на 2022 рік (станом на 01.01.2022).

Тобто рішення суду у справі №240/7281/20 щодо нарахування з 02.10.2019 підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, станом на 01.02.2022 було виконано, а також в частині виплати заборгованості, що утворилась за період з 02.10.2019 по 31.01.2022 виконано в липні 2023 року.

Водночас, позивач звертаючись до суду з даним позовом в обґрунтування порушеного права вказує, про неналежне виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №240/7281/20, з підстав неправомірного нарахування та виплати розміру зазначеного підвищення до пенсії з 01 жовтня 2022 року, а саме визначення розміру мінімальної заробітної плати на рівні 6500грн, а не 6700 грн, як передбачено законом про Державний бюджет України на 2022 рік (зі змінами) та 2023 рік.

Суд дійшов висновку, що та обставина, що 01.10.2022 боржник виплачує стягувачу пенсію у розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до закону про Державний бюджет України на 2022 рік без урахування змін станом на 01.10.2022, не є доказом невиконання рішення суду у справі №240/7281/20 щодо нарахування і виплати з 02.10.2019 вказаного підвищення, оскільки рішення суду не встановлювалась кінцева дата, до якої відповідач зобов`язаний здійснювати нарахування та виплату пенсії та підвищення до неї, а відтак після постановлення судового рішення, пенсійний орган, виконавши його в межах строку звернення до органу виконавчої служби, у разі зміни правового регулювання цих правовідносин, вправі змінити розмір таких виплат.

Зазначене свідчить про те, що станом на липень 2023 року рішення суду у справі №240/7281/20 фактично виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом, а саме за період з 02.10.2019 по 31.01.2022.

Твердження позивача про те, що рішення суду у справі №240/7281/20 з 01.10.2022 виконується неправильно в частині розміру зазначеної доплати стосується правовідносин, які виникли у стягувача з боржником з 01.10.2022, стосуються визначення органом Пенсійного фонду розрахункової величини (при зміні законодавства) для обрахунку доплати до пенсії, яка виплачується позивачу, і не охоплювались спором, що був вирішений судом у вказаній справі.

З огляду на вказане, суд при вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку, що дії відповідача вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно. В той час як порушення прав позивача, про захист яких він просить в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

У численних постановах (зокрема, від 02.08.2019 у справі №0240/3532/18-а, 30.04.2020 у справі №826/10631/17, 14.05.2020 у справі №805/1479/16- а) Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правова позиція аналогічного змісту викладена у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №687/1539/16-а та від 04.02.2020 у справі №320/7969/17.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене та встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області (Площа Соборна, буд.1, Житомир, 10014, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, буд.7, м.Житомир, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, з урахуванням ч.6. ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення складено у повному обсязі 09 листопада 2023 року.

Суддя А.В. Горовенко