Справа № 604/1323/23
Суддя: Сидорак Г. Б.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 604/1323/23
Провадження № 2-а/604/20/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року сел. Підволочиськ

Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Сидорак Г.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління національної поліції в Тернопільській області (юридична адреса: вул. Валова, 11, м. Тернопіль), сержанта поліції ВП №5 (смт Підволочиськ) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Вдов Інни Валеріївни (юридична адреса місця роботи: сел. Підволочиськ, вул. Д. Галицького, 112, Тернопільська область), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Тернопільській області та сержанта поліції Вдов І.В., в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7786509 від 22.09.2023 року, згідно з якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. В обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що постановою сержанта поліції відділення поліції №5 (смт Підволочиськ) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Вдов І.В. серії ЕАТ №7786509 від 22.09.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правоопрушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, його було притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративний штраф у розмірі 340 гривень, у зв`язку із здійсненням ним зупинки транспортного засобу Wolkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , ближче десяти метрів до перехрестя та порушенням п. 15.9 ПДР. Вважає, що вказана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною, оскільки відстань від його автомобіля до перехрестя становила більше десяти метрів, а працівник поліції, у свою чергу, зворотнього не довела, шляхом здійснення фактичного заміру такої відстані.

Позивач подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому просить здійснювати розгляд справи без їх участі, а в задоволенні позовної заяви просить відмовити. Зазначає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП є правомірним, оскільки автомобіль Wolkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_2 , належний позивачу, був припаркований менше ніж за 10 метрів до перехрестя. Підтвердженням цього є наданий поліцейськими відеозапис на якому чітко прослідковується факт порушення позивачем п.15.9 ПДР. Також на вказаному відеозаписі зафіксовано як перехожий звертає увагу поліцейських на те, що транспортний засіб Wolkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_2 обмежує видимість проїзної частини. При цьому, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. Підстав для умисного спотворення обставин події у працівників пліції не було.

Відповідач - сержанта поліції Вдов І.В. подала заяву з проханням справу розглянути без її участі.

Відповідно до вимог ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовльнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 15.9 "г" ПДР України передбачає, що зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі.

За визначенням п. 1.10 ПДР України пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками, дорожньою розміткою та пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами.

Частиною 3 статті 122 КУпАП зазначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно - рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведеної норми законодавства дає підстави для висновку, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 3 ст. 122 КУпАП є, зокрема, встановлення факту не дотримання водієм під час зупинки перед пішохідним переходом відстані 10 метрів між його транспортним засобом та розміткою цього пішохідного переходу.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 72 та ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У даному випадку відповідач надав суду як докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення матеріали фотофіксації, однак, вказане відео не містить даних про застосування поліцейськими будь-яких засобів вимірювання.

Адже відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 липня 2019 року по справі № 216/5226/16-а та від 17 березня 2020 року у справі № 482/83/17, належним доказом правопорушення, передбачено ч.3 ст.122 КУпАП, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від розмітки пішохідного переходу.

Разом із цим, позивач зазначає, а представник відповідача не заперечує та не спростовує того факту, що заміри відстані від належного позивачу автомобіля Wolkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 , не здійснювались. При цьому, на доведенні винуватості ОСОБА_1 представник відповідача посилається на відеозапис, де зафіксовано як перехожа особа робить зауваження з приводу паркування автомобіля позивача, який обмежує видимість проїзної частини. Працівник поліції, в свою чергу, оцінює відстань виходячи із власної суб`єктивної думки, та хоча ОСОБА_1 на відеозаписі не погоджується із тим, що відстань становить менше десяти метрів, фактичні заміри не проводить.

Враховуючи викладене, суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи, не підтверджують наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Обов`язок доказування правомірності винесення оскаржуваного рішення покладається на суб`єкта владних повноважень, проте головний спеціаліст - інспектор з паркування такого обов`язку не виконав.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність, передбачену ч.3 ст.122 КУпАП, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постанова у справі про адміністративне правопорушення, якою до позивача було застосовано штраф за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, винесена без належних на те правових підстав, відтак, є протиправною та підлягає скасуванню.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

ОСОБА_1 були понесені витрати на оплату судового збору, що підтверджується квитанцією № від 16.10.23 року на суму 536,80 гривень.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що за результатами судового розгляду суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Тернопільській області судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору в розмірі 536,80 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 1 ст. 122, ст. 125, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 8, 13, 32, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління національної поліції в Тернопільській області (юридична адреса: вул. Валова, 11, м. Тернопіль), сержанта поліції ВП №5 (смт Підволочиськ) ) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Вдов Інни Валеріївни, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задоволити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7786509 від 22.09.2023 року скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути із Головного управління національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в порядку, передбаченому ст. 297 КАС України, з врахування особливостей, передбачених ч. 6 ст. 286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області (юридична адреса: вул. Валова, 11, м. Тернопіль);

відповідач: сержант поліції ВП №5 (смт Підволочиськ) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області Вдов Інна Валеріївна (юридична адреса місця роботи: сел. Підволочиськ, вул. Д. Галицького, 112, Тернопільська область).

Суддя Г.Б. Сидорак