Справа № 638/12854/21
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 р. № 638/12854/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третьої особи - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду в розмірі 595 498 (п`ятиста дев`яносто п`яти тис. чотирьохсот дев`яноста восьми) грн;

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) інфляційні втрати (збитки) в розмірі 792 967 (сімсот дев`яносто дві тис. дев`ятсот шістдесят сім) грн;

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 100000 (ста тисяч) грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 17.08.2021 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просив суд:

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду в розмірі 595 498 (п`ятиста дев`яносто п`яти тис. чотирьохсот дев`яноста восьми) грн;

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) інфляційні втрати (збитки) в розмірі 792 967 (сімсот дев`яносто дві тис. дев`ятсот шістдесят сім) грн;

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 100000 (ста тисяч) грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.12.2021 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.12.2021, позивачем 12.01.2022 було подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду №14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 16.05.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково. У резолютивній частині рішення зазначено: "Стягнути із державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) 595 498 грн 15 коп. недоплаченої пенсії, 72 172 грн 95 коп. інфляційних втрат, 1000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (; вул.Бастіонна,6, м.Київ,01601).

Не погоджуючись з Постановою Полтавського апеляційного суду від 16.05.2022, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області 24.10.2022 було подано касаційну скаргу на постанову Постанову Полтавського апеляційного суду від 16.05.2022.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2023 року касаційну скаргу Касаційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2022 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, про відшкодування майнової та моральної шкоди закрито.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено.

Справу №638/12854/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, про відшкодування майнової та моральної шкоди передано для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно витягу з протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 вказана справа передана на розгляд судді Панова М.М. Ухвалою суду від 04.09.2023 справа була прийнята до розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України не в належному розмірі здійснювало виплату пенсії позивачу відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, чим завдало позивачу матеріальну та моральну шкоду.

Представником Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області 14.09.2023 до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що Казначейство є окремим учасником цивільних відносин, виступає від власного імені та самостійно відповідає за власними зобов`язаннями. Казначейство не уособлює собою Державу Україна, а його рахунки не уособлюють собою Державний бюджет України. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. В задоволенні адміністративного позову просить відмовити.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 21.09.2023 до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що управління, здійснюючи перерахунки пенсії по інвалідності позивачу, керувалась чинними на момент здійснення відповідного перерахунку нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210, а отже, дії, рішення управління є законними. Представником відповідача також зазначено, що наведені позивачем у таблиці суми пенсії, які, думку позивача, мають бути йому виплачені та які він наводить у позовній заяві, є необґрунтованими. В даному випадку має місце втручання у повноваження органу пенсійного фонду. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності (II група) відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, що підтверджується матеріалами справи.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою громадянина України ОСОБА_2 та інших громадян України щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 13 пункту 4 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014року №76-VІІІ від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)2021 у справі № 3-333/2018(4498/18) встановлено наступне.

Визнати такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину третю статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XП у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частина третя статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п. 2 зазначеного Рішення).

Верховній Раді України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

У разі неприведення нормативного регулювання, встановленого статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 № 230/96-ВР: «В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими:

по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком;

по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком;

по ІІІ групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком;

дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком».

На виконання Рішення Конституційного Суду України, Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 29.06.2021 № 1584-ІХ (далі - Закон № 1584-ІХ).

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1584-ІХ передбачено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2022 року, крім пункту 2 розділу І цього Закону та пункту 2 цього розділу, які набирають чинності з 1 липня 2021 року.

У пункті 2 Закону № 1584-ІХ статтю 54 викладено в такій редакції: «В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для І групи інвалідності - 6000 гривень; для ІІ групи інвалідності - 4800 гривень; для ІІІ групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень».

Отже, на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021, Верховною Радою України був прийнятий Закон № 1584-ІХ, який вносить зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що визначає новий розмір пенсії по інвалідності осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відзиві на позов зазначає, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 складає 8272,28 грн., з якого: 4800,00 грн. - розмір пенсії по інвалідності; 379,60 грн. - додаткова пенсія особам з інвалідністю II групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 3092,68 грн. - державна адресна допомога. Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 складає 11121,56 грн. Основний розмір пенсії від середнього заробітку - 10741,96, Додаткова пенсія інвалідам 2 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС Пост. №112 п.5 - 379,60, Місяць підвищення розміру пенсії - 01.03.2023, Розмір пенсії з надбавками - 11121,56.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 частина 3 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення закріплено також у статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VІІІ.

Суддя Конституційного Суду України ОСОБА_3 в окремій думці стосовно Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 зазначив наступне: «:...відповідно до частини другої статті 152 Основного Закону України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Наведене свідчить, що рішення Конституційного Суду України діють лише за принципом ех nunс (від тепер), в окремих випадках рrо futuro (на майбутнє). Природу конституційності актів слід відрізняти від природи їх законності, яка встановлюється адміністративними судами, оскільки розуміння конституційності, зокрема тексту конституції, конституційних прав і свобод, цінностей конституції, пов`язане не з формальними чинниками, а з еволюцією суспільства, його ціннісного виміру, розвитку культури, ментальності, а також інших суспільних та історичних контекстів. З іншого боку, часові параметри є одним із важливих критеріїв оцінки конституційності, зокрема в частині оцінки допустимості обмежень прав людини.

Юридичним наслідком рішень Суду, зокрема за результатом розгляду конституційних скарг, відповідно до процесуальних законів України, є можливість перегляду з виключних підстав судових рішень, якими закінчено розгляд справи і які набрали законної сили, а не на відшкодування шкоди певними особами. У такий спосіб заявники долають res judicata (остаточність рішення суду, яке набрало законної сили), досягають можливості нового розгляду юридичного спору, в якому вони є стороною» (розділ V. Щодо резолютивної частини Рішення).

Велика Палата Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 808/1628/18 виклала таку правову позицію щодо перерахунку пенсії або перегляду справи за виключними обставинами:

« 62. Можливість перегляду рішення за виключними обставинами не суперечить зазначеним вище положенням про пряму дію рішення Конституційного Суду України.

63. Дійсно, за загальним правилом наслідки неконституційності застосовуються лише до правовідносин, що виникли або продовжують існувати після оголошення рішення Конституційного Суду України.

64. Такий підхід слід застосовувати до осіб, які не звертались до суду з метою відновлення порушеного права. В таких ситуаціях відновлення права (наприклад, на перерахунок пенсії) можливе з моменту ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Тобто, позивач у період з 01.01.2015 по 01.07.2021 отримував пенсію щомісяця, отже, був обізнаний щодо її розміру. Позивачем не підтверджено жодним доказом неправомірність рішень, дій управління та не надано доказів оскарження рішень управління.

Оскільки позивач до ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 не звертався з адміністративним позов про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1966 № 230/96-ВР, тому право на такий перерахунок у нього виникло лише з моменту набрання законної сили вищезазначеним Рішенням Конституційного Суду України.

Щодо вимоги відшкодування матеріальної шкоди шляхом виплати недоотриманої пенсії за період з 01.01.2015 по 01.07.2021, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 встановлено, що громадяни України, на яких поширюється дія статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ, мають право на відшкодування шкоди, якої вони зазнали внаслідок дії частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VІІІ.

Проте вищезазначене Рішення Конституційного Суду України не містить положень, які б визначали порядок виконання пункту 4 щодо відшкодування такої шкоди громадянам України.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Положення цієї статті прямо відсилають на спеціальний закон, а тому відшкодування шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, не може здійснюватись в іншому, аніж у встановленому законом порядку.

Проте закон, який би встановлював порядок відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними, на даний час не прийнятий.

За відсутності закону, який формулює такі положення, право на компенсацію не може виникнути, оскільки особа не може стверджувати, що вона мала «законне сподівання» одержання будь - яких конкретних сум (ухвала Європейського суду з прав людини у справі «Петро Якович Петльований проти України», заява № 54904/08, ухвала щодо прийнятності від 30.09.2014).

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Тобто, вищезазначеними положеннями передбачено, що така шкода повинна бути завдана незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю.

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 було встановлено неконституційність положень нормативно-правового акта, а не було визнано рішення, дії чи бездіяльність органу державної влади незаконними.

Визнання закону чи окремих його положень неконституційним не передбачає його скасування, а зумовлює втрату чинності з дня прийняття Конституційним Судом рішення про його неконституційність. Тобто, у випадку визнання закону неконституційним він залишається чинним протягом певного проміжку часу з дня прийняття до дня втрати чинності, у зв`язку з чим правова основа правовідносин, що діяли в цей період, залишається легітимною.

Таким чином, вказана норма права, на яку посилається позивач, а саме ст. 1173 ЦК України, не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вона врегульовує відшкодування шкоди, завданої рішенням, дією чи бездіяльністю, що були визнані незаконними, а не законом, визнаним неконституційним.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідач, здійснюючи перерахунки пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , керувалось чинними на момент здійснення відповідного перерахунку нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210, а отже, дії, рішення відповідача є законними.

Слід зазначити, що наведені позивачем у таблиці суми пенсії, які, на його думку, мали бути у нього, є необґрунтованими. В даному випадку має місце втручання у повноваження Пенсійного фонду.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження органів Пенсійного фонду щодо призначення, нарахування та виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Виключно до компетенції органу Пенсійного фонду належить повноваження розрахунку пенсійних виплат та відповідних похідних від них сум, а втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень буде виходити за межі завдань цивільного судочинства.

Таким чином, як сама вимога щодо відшкодування шкоди, так і її розмір є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо виплати індексації (відшкодування інфляційних втрат), суд зазначає наступне.

Стаття 22 ЦК України передбачає можливість відшкодування збитків особі у результаті порушення її цивільного права. Як визначено частиною другою зазначеної статті, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивач просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати (збитки) в розмірі 792967,00 грн.

Вимога щодо виплати індексації є передчасною та необґрунтованою, оскільки у позивача відсутнє право на відшкодування матеріальної шкоди шляхом виплати недоотриманої пенсії з 01.01.2015 по 01.07.2021.

До того ж, позивач самостійно, керуючись листом Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997, розрахував суму індексації, яка є необґрунтованою.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI (далі - БК України) Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

За змістом підп. 2 п. 9 р. VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що зазначена позивачем матеріальна шкода не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України та не підлягає відшкодуванню в порядку ст. 25 БК України, п. 9 р. VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України, якими передбачено безспірне списання Державною казначейською службою України коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України зазначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, вираженості та справедливості (правовий висновок викладений в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 686/24467/15-а).

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.

Як зазначає ОСОБА_1 , йому було завдану моральну шкоду в результаті дії неконституційних норм у розмірі 100000,00 грн.

Проте, всупереч вищезазначеним положенням, позивачем не надано достатніх та належних доказів обставин, які б свідчили про заподіяння йому моральних страждань внаслідок дій відповідача, наслідки таких страждань та причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.

Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що відповідач здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а, отже, своїми діями права та законні інтереси позивача не порушив.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ), третьої особи - Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області (вул. Бакуліна, буд. 18, Харків, 61200, ) про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов