Справа № 607/15336/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 607/15336/23 пров. № А/857/17711/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (головуючий суддя Кунець Н.Р.), ухвалене у відкритому судовому засіданні о 09 год. 15 хв. в м.Тернопіль 15 вересня 2023 року у справі №607/15336/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

16.08.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області, просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАТ №7501182 від 10.08.2023.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до відеозапису з автореєстратора патрульного автомобіля «video_2023-08-16_15-56-41», долученого представником відповідача до матеріалів справи, встановлено, що 10.08.2023 о 19 год. 58 хв. працівниками поліції зупинено транспортний засіб - мопед марки SUZUKI ZZ під керування ОСОБА_1 , у якого був відсутній застебнутий мотошолом, при цьому пасажир, якого перевозив позивач також був без мотошолому. Суд першої інстанції вказав, що оскільки відсутність у ОСОБА_1 мотошолома під час руху на мопеді є порушенням пункту 2.3 «г» ПДР України, у працівників були цілком законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції «part_00000_export-e5h1g» вбачається, що позивача повідомлено, що підставою для його зупинки є відсутність у нього мотошолома та останній повідомив, що знав, що не можна керувати мопедом без шолома, однак він лише виїхав, щоб забрати товариша. Щодо місця винесення постанови про накладення адміністративного стягнення ЕАТ №7501182 від 10.08.2023 не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, суд першої інстанції зауважує, що винесення оспорюваної постанови не за місцем вчинення адміністративного правопорушення зумовлене проходженням огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак вказане не є підставою для скасування оспорюваної постанови.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2023 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які підтверджують факт керування транспортного засобом саме позивачем. Скаржник вказує, що позивач транспортним засобом не керував, на момент приїзду працівників поліції автомобіль взагалі не здійснював рух. Скаржник зазначає, що відеозапис з нагрудних камер працівників поліції відображає транспортний засіб, який стоїть на дорозі та не здійснює рух, відеодокази керування транспортним засобом саме позивачем відсутні. Скаржник вважає, що для прийняття рішення відповідачем не встановлено всіх обставин, які мають значення для прийняття. Скаржник вказує, що грубе порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності є самостійною підставою для скасування спірної постанови.

Враховуючи положення статей 311 та 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 10.08.2023 інспектором УПП в Тернопільській області ДПП Невідомським В.В. винесена постанова серії ЕАТ №7501182 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови 10.08.2023 о 19 год. 58 хв. по вул. Микулинецька, м. Тернопіль, водій ОСОБА_1 керував мопедом SUZUKI ZZ д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи мотошолома, чим порушив пункт 2.3 «г» ПДР України - порушення правил користування мотошоломом.

Вважаючи вказану постанову протиправною, такою, що підлягає скасуванню ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів (г).

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач, заперечуючи щодо винесеної постанови вказує, що не керував транспортним засобом, на момент приїзду працівників поліції не здійснював рух, підстав для зупинки транспортного засобу не було, відсутні докази порушення ПДР.

Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено попередньо, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

В оскаржуваній постанові серії ЕАТ №7501182 зазначено, що до постанови додається відео з н/к 472555, 474470. Також є відмітки про ознайомлення позивача з його правами та відмова підписувати постанову.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до матеріалів справи додано диск з відеозаписом фіксації події, яка описана в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення, який в розумінні статті 251 КУпАП є належним доказом у справі.

При перегляді долучених до матеріалів справи відеозаписів встановлено, що позивач у спілкуванні з працівниками патрульної поліції не заперечував керування мопедом без мотошолома, а зазначав, що виїхав на не велику відстань забрати пасажира.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини, матеріали справи не містять.

Підсумовуючи наведене, на переконання суду апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без реагування судом першої інстанції.

Самі ж аргументи позовної заяви та апеляційної скарги є взаємосуперечливими, оскільки позивач вказує, що не керував транспортним засобом, рух не здійснював, та що не було підстав для зупинки транспорного засобу.

Водночас суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність мотошолома під час руху мопеда є порушенням ПДР та самодостатньою підставою для зупинки транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено порушення позивачем ПДР, така винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для винесення такої, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Аргументи скаржника, на переконання суду апеляційної інстанції, правомірності винесення оскаржуваної постанови не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, а є способом уникнення позивачем відповідальності за допущене правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 272, 286, 308, 311, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2023 року у справі №607/15336/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. П. Сеник
І. М. Обрізко