Справа № 620/1883/23
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1883/23 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо встановлення порушення позивачем у декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік вимоги п.п. 166.3.3 п. 166.3 ст. 166 розділу ІУ ПК України та завищення податку на доходи фізичних осіб, який підлягає поверненню у зв`язку із використанням права на податкову знижку в періоді, що перевірявся на загальну суму 2310,40 грн;

- зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок податкової знижки за 2021 рік із включенням до складу податкової знижки суми витрат у розмірі 2310,40 грн, що сплачені за навчання сина - ОСОБА_2 в Національному університеті ''Чернігівська політехніка'' за договором про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою № 3476 від 07.09.2020.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта аналогічні, викладеним у позовній заяві та обґрунтовані зокрема тим, що дії відповідача є протиправними, позаяк копії квитанцій на переказ готівки № 0.0..1 від 04.02.2021 на суму 6640 грн та № 1 від 01.09.2021 на суму 6640 грн, та уточнення банківських установ підтверджують факт понесення саме позивачем витрат на користь закладу освіти відповідно до договору від 07.09.2020 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою, відтак висновки відповідача є неправомірними, а позивач має право на податкову знижку.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно з положеннями ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.09.2020 між Національним університетом «Чернігівська політехніка» державної форми власності Міністерства освіти та науки України (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) укладено договір про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою № 3476, за умовами п. 1.2 якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника здійснити надання Одержувачу освітньої послуги, а саме: освітня послуга - підготовка; форма навчання - денна; строк надання освітньої послуги - 1 рік 10 місяців 4 семестри (м. Чернігів); ступень вищої освіти - бакалавр, за спеціальністю «Автомобільний транспорт».

Пунктами 5.2-5.6 Договору № 3476 передбачено загальну вартість освітньої послуги за весь строк навчання - 26560 грн. Виконавець має право змінювати плату за навчання один раз на рік не більше ніж на офіційно визначений індекс інфляції за попередній календарний рік. Одержувач (замовник) вносить плату щосеместрово не пізніше дня початку кожного навчального семестру на рахунок Виконавця. Розмір щосеместрової плати визначається пропорційно відповідно до загальної вартості освітньої послуги згідно п. 5.2, п. 5.3 та кількості семестрів (терміну навчання) згідно п. 1.2. Перший платіж вноситься у 10-денний строк від дати підписання сторонами цього договору.

28.09.2020 між Національним університетом «Чернігівська політехніка» державної форми власності Міністерства освіти та науки України (Університет) та ОСОБА_2 (вступник) укладено договір про навчання в Національному університеті «Чернігівська політехніка» № 472, за умовами п. 1.2 якого Університет бере на себе зобов`язання зарахувати вступника на навчання на 3 курс після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладення договору; здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньою програмою 274 «Автомобільний транспорт» для здобуття ступеня вищої освіти «бакалавр». Освітня програма є акредитованою строком до 01.07.2024, з обсягом освітньої програми 120 кредитів Європейської кредитної трансферно-накопичувальної системи.

Розділом 3 Договору № 472 передбачено, що фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичної особи.

Згідно квитанції ПАТ «ПриватБанк» 0.9.1 від 04.02.2021 ОСОБА_2 здійснено платіж на суму 6640,00 грн, одержувач: Чернігівський національний технологічний університет, призначення: за навчання ОСОБА_2 , курс 3, факультет Автомобільний транс. група - Атт-201.

Також згідно квитанції АТ «Ощадбанк» № 1 від 01.09.2021 ОСОБА_2 здійснено платіж на суму 6640,00 грн, отримувач: НУЧП, призначення платежу: за навчання договір № 3476 від 07.09.2020 АТТ-201 ОСОБА_2 , Чернігів.

Враховуючи наведене, позивач звернулася до податкового органу з метою отримання податкової знижки за навчання сина - ОСОБА_2 , до якого надала ряд необхідних документів, зокрема податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік.

Головним управлінням ДПС у Чернігівській області проведено камеральну перевірку, поданої позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік, за результатами якої складено акт від 24.01.2023 № 782/Ж5//25-01-24-10, яким встановлено порушення вимог п.п. 166.3.3 п. 166.3 ст. 166 розділу ІV Податкового кодексу України при заповненні податкової декларації, в результаті чого завищено податок на доходи фізичних осіб, який підлягає поверненню у зв`язку із використанням права на податкову знижку в періоді, що перевірявся на загальну суму 2310,40 грн.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що незалежно від того працює чи ні дитина, яка за даними документів на переказ коштів здійснювала витрати на навчання, батьки такої дитини не мають право на податкову знижку.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 ПК України).

Статтею 166 ПК України встановлено, що платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року. Підстави для нарахування податкової знижки із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації, яка подається по 31 грудня включно наступного за звітним податкового року.

Відповідно до пп. 166.3.3 п. 166.3 ст. 166 ПК України платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати, як суму коштів, сплачених платником податку на користь вітчизняних закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої професійної (професійно-технічної) та вищої освіти для компенсації вартості здобуття відповідно: освіти такого платника податку та/або члена його сім`ї першого ступеня споріднення.

При цьому, в положенні пп. 166.2.1 п.166.2 ст. 166 ПК України зазначено, що до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, що ідентифікують продавця товари (робіт, послуг) і особу, яка звертається за податковою знижкою (їх покупця (отримувача), я також копіями договорів за їх наявності в яких обов`язково повинно бути відображене вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк оплати за такі товари (роботи, послуги).

Членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу ІV ПК України вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує, що Розділом 3 Договору № 472 передбачено, що фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичної особи.

Так, згідно квитанції ПАТ «ПриватБанк» 0.9.1 від 04.02.2021 ОСОБА_2 здійснено платіж на суму 6640,00 грн, одержувач: Чернігівський національний технологічний університет, призначення: за навчання ОСОБА_2 , курс 3, факультет Автомобільний транс. група - Атт-201.

Також згідно квитанції АТ «Ощадбанк» № 1 від 01.09.2021 ОСОБА_2 здійснено платіж на суму 6640,00 грн, отримувач: НУЧП, призначення платежу: за навчання договір № 3476 від 07.09.2020 АТТ-201 ОСОБА_2 , Чернігів.

Водночас, додатковою заявою від 27 січня 2023 року позивачем було подано до Городнянської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Чернігівській області письмові уточнення призначення платежів, отриманих 20 січня 2023 року у АТ «Приватбанк» та AT «Ощадбанк», де державні банківські установи вказали на те, що слід вірним вважати наступне призначення у квитанції на переказ готівки №0.0..1 від 04.02.2021 на суму 6640 грн: «за навчання - платник ОСОБА_1 за навчання ОСОБА_2 , курс 3, факультет Автомобільний транспорт, група АТТ-201»; у квитанції №1 від 01.09.2021 на суму 6640 грн: платник ОСОБА_1 за навчання Договір №3476 від 07.09.2020 АТТ-210.

Податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп.4.1.4 п. 4.1 ст.4 ПКУ).

При цьому, пп. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 ПК України містить презумпцію правомірності рішень платника податку, передбачивши наступне: якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно- правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, перевіряючи правомірність такого рішення, суд відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України повинен перевірити, чи прийняте воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги погоджується з тим, що матеріали справи та належно оформлені уточнення від державних банківських установ підтверджують факт понесення саме позивачем витрат на користь закладу освіти відповідно до договору від 07.09.2020 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою, а відтак висновки контролюючого органу є неправомірними.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року, є підставою для його скасування і прийняття нового рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а спірне рішення скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом апеляційної інстанції у даній справі.

В частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.

Так, з метою отримання послуг з професійної правничої допомоги позивач звернувся до адвоката, та на підтвердження понесення судових витрат надано: копію договору про надання правової допомоги № 60 від 07.02.2023; додатку до договору; рахунку-фактури № 10/02/20-1Р від 10.02.2023; квитанцій; акту наданих послуг від 15.02.2023.

Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, відповідно до якого, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Оцінивши докази на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що розмір таких витрат відповідає умовам договору про надання правової допомоги. Обсяг, види та вартість правничої допомоги є співмірними з урахуванням складності справи та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, та є обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно ч. 7 ст. 139 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не надано належного обґрунтування щодо завищення витрат на правничу допомогу, не наведено спростування відповідності заявленої суми витрат на правничу допомогу саме у цій справі, їх не співмірності або завищеності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що з огляду на наведені вище обставини, внаслідок судового розгляду справи позивач була вимушена понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з урахуванням вимог ч.ч. 1, 6 ст. 139 КАС України, витрати позивачки у розмірі 2684,00 грн (1073,60 грн + 1610,40 грн) на сплату судового збору при зверненні з позовом до суду першої інстанції та при подачі апеляційної скарги мають бути відшкодовані за рахунок відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року - скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Чернігівській області щодо встановлення порушення ОСОБА_1 у декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік вимоги п.п. 166.3.3 п. 166.3 ст. 166 розділу ІУ ПК України та завищення податку на доходи фізичних осіб, який підлягає поверненню у зв`язку із використанням права на податкову знижку в періоді, що перевірявся на загальну суму 2310,40 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124) перерахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкову знижку за 2021 рік із включенням до складу податкової знижки суми витрат у розмірі 2310,40 грн, сплачених за навчання сина - ОСОБА_2 в Національному університеті ''Чернігівська політехніка'' за договором про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою № 3476 від 07.09.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 44094124) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч грн).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко