Справа № 160/11483/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/11483/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року (головуючи суддя Єфанова О.В.) у справі №160/11483/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» до Національного Банку України про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Такт» звернулася до суду з позовом, в якому просило: визнати протиправним рішення Національного Банку України, оформлене листом №40-0009/34489 від 17.05.2023р. та зобов`язати Національного Банку України повторно розглянути запит ТОВ Такт від 11 травня 2023 року про надання публічної інформації.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ТОВ Такт є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності та до 24.02.2022 року здійснювало її з участю покупців та постачальників, які є резидентами республіки Білорусь. До 24.02.2022 року позивач здійснив 100% передоплату за товар (металопрокат в асортименті) на користь низки постачальників, які є резидентами республіки Білорусь, але не встиг отримати товар через впровадження воєнного стану та закриття кордонів. Через деякий час позивач отримав можливість отримати від одного з таких постачальників товар, який був повністю оплачений до 24.02.2022 року за умови доставлення його у Туреччину, з якою Україна має дипломатичні, фінансові, економічні, в тому числі міжурядові відносини, угоди тощо (Туреччина тощо) за умови залучення перевізника який є резидентом Євросоюзу. Однак, після виконання перевезення, обслуговуючий банк після аналізу наданих йому документів, які є підставою для переказу, відмовився приймати до виконання платіжну інструкцію для ініціювання такого переказу в сумі 5500,00 євро експедитору (автоперевізнику) ЕООД ЮНИМЕТ, який є резидентом Євросоюзу (республіка Болгарія) за послуги з перевезення такого вантажу, не зважаючи на те, що законодавством Євросоюзу такі перевезення територією Євросоюзу та країни НАТО, до яких відноситься Польща, Туреччина та інші транзитні країни на шляху до Туреччини - не заборонено. Представник обслуговуючого банку, пославшись на певні заборони, введені НБУ, але не повідомив реквізити нормативно-правового акту, яким такі заборони встановлено. З цього приводу позивач звертався до НБУ із запитом про надання публічної інформації щодо наявності чи відсутності нормативно-правового акту, яким встановлено заборони на переказ коштів резидентам ЄС. Але отримана відповідь, від розпорядника інформації, не містила в собі відповіді на порушені позивачем питання, що і стало підставою звернення з позовом до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на запит позивача відповідачем, у строк та в порядку встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації», надано відповідь (лист №40-0009/34489 від 17.05.2023), яка стосувалася запитуваної інформації та в якій зазначено нормативно-правові документи, які регулюють правовідносини у сфері розрахунків з нерезидентами.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції про дотримання відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивач, зокрема, вказує на те, що у відповіді на запит про доступ до публічної інформації відповідач не надав інформації, яка стосувалася нормативно-правового акту, за його наявності, яким введено заборону на переказ коштів резидентам ЄС. Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та безпідставно зазначив про виконання відповідачем свого обов`язку як розпорядника публічної інформації. Позивач зазначає, що таке рішення суду, як і позиція відповідача у спірних відносинах, породжує юридичну невизначеність для позивача, у зв`язку з чим просить його апеляційну скаргу задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 03 травня 2023 року позивач звернувся до НБУ із запитом про надання публічної інформації, згідно якого просив: у зв`язку з відмовою обслуговуючого банку прошу надати інформацію та повідомити про нормативно-правовий чи інший акт, виданий Національним Банком України, згідно якого суб`єктам господарювання (резидентам України) заборонено ініціювати переказ, а комерційним банкам України заборонено приймати до виконання платіжні документи від таких суб`єктів про переказ іноземної валюти на користь резидентів Євросоюзу, які надали послуги з перевезення вантажів з Республіки Білорусь до інших країн, з якими Україна має дипломатичні, фінансові, економічні, в тому числі міжурядові відносини, угоди тощо (Туреччина тощо) вартість яких (товарів) була оплачена суб`єктами господарювання (резидентами України) за укладеними зовнішньоекономічними контрактами авансом до 24 лютого 2022 року та операції з попередньої оплати по яких перебувають на валютному контролі в обслуговуючому банку.

Листом № 40-0009/32518 від 10.05.2023 р. НБУ повідомив, що запит не є таким, що спрямований на отримання публічної інформації, рекомендовано порушені у Запиті питання вирішувати безпосередньо з обслуговуючим банком, а у разі недосягнення згоди, враховуючи положення статті 55 Конституції України та статей 15, 16 Цивільного кодексу України, у судовому порядку.

10 травня 2023 року позивач повторно звернувся до НБУ із запитом про надання публічної інформації, в якому зазначив та просив наступне (мовою оригіналу):

«надати інформацію та повідомити про нормативно-правовий чи інший акт виданий Національним Банком України згідно якого суб`єктам господарювання (резидентам України) заборонено ініціювати переказ, а комерційним банкам України заборонено приймати до виконання платіжні документи від таких суб`єктів про переказ іноземної валюти на користь резидентів Євросоюзу які надали послуги з перевезення вантажів з Республіки Білорусь до інших країн з якими Україна має дипломатичні, фінансові, економічні, в тому числі міжурядові відносини, угоди тощо (Туреччина тощо) вартість яких (товарів) була оплачена суб`єктами господарювання (резидентами України) за укладеними зовнішньоекономічними контрактами авансом до 24 лютого 2022 року та операції з попередньої оплати по яких перебувають на валютному контролі в обслуговуючому банку

При цьому, ставимо НБУ до відома, що у цьому запиті мова йдеться виключно про наявність чи відсутність заборон/обмежень НБУ щодо оплати послуг резидента Євросоюзу з перевезення ним вантажу (товарів) який 100% був оплачений до 24.02.23 року та в подальшому не передбачаються розрахунки за цей товар прямо чи опосередковано на користь резидентів Республіки Білорусь чи РФ.

За цим запитом не вимагається жодних консультацій від НБУ, а обслуговуючий банк не надає жодних роз`яснень з цього питання.

Тому, за наявності заборон/обмежень просимо надати публічну інформацію та повідомити назву, реєстраційний номер, дату прийняття НБУ відповідного акту яким НБУ встановлено заборони/обмеження щодо оплати послуг резидента Євросоюзу за перевезення ним вантажу (товарів), який 100% був оплачений до 24.02.2022 року.

За відсутності таких актів НБУ просимо повідомити про те, що не має можливості надати публічну інформацію з цього питання через те, що такі обмеження/заборони не встановлені».

Листом №40-0009/34489 від 17.05.2023 НБУ, зокрема, повідомив про те, що питання розрахунків між резидентами та нерезидентами за імпорт товарів регулюється Законом України Про валюту і валютні операції, Положенням про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 2 від 02.01.2019, Положенням про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019 та постановою Національного банку України від 24.02.2022 № 18 Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану. Також, у вказаному листі відповідача повідомлено позивача про те, що проведення порушеної у запиті позивача операції вимагає дотримання вимог Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 7 від 02.01.2019р.

Вважаючи, що відповідачем по суті порушеного питання не було надано інформації, що носить характер публічної, позивач звернувся до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Пунктами 1, 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI установлено, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації та оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 16 Закону № 2939-VI розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом. Запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.

Згідно із п.1 ч.1 ст.22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит

З аналізу наведених положень Закону № 2939-VI можливо дійти висновку про те, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Аналогічні правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у справі №9901/925/18 (постанова від 25.06.2019).

Відповідно до ст.56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти.

Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб.

Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.

Отже, в питаннях видання нормативно-правових актів, розпорядчих актів з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, НБУ, в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», є розпорядником публічної інформації.

У спірному випадку позивач звернувся до НБУ із запитом, суть якого, зокрема, стосувалася надання інформації, що стосується нормативно-правового акту, яким введено обмеження щодо розрахунків з нерезидентами.

У своїй відповіді (лист №40-0009/34489 від 17.05.2023) НБУ повідомив про чинні нормативно-правові акти (їх назви та реєстраційні номери), якими врегульовано правовідносини у сфері розрахунків з нерезидентами.

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем було надано позивачу запитувану інформації, стосовно якої НБУ є розпорядником публічної інформації.

Не погоджуючись за такими висновками суду першої інстанції, позивач вказує на те, що він просив НБУ надати конкретну інформацію щодо наявності чи відсутності заборон на здійснення розрахунків з нерезидентами за конкретно визначених обставин: укладення договору з нерезидентами (республіка Білорусь) до 24.02.2022; здійснення 100% передоплати за товар до 24.02.2022; транспортування товару з республіки Білорусь до Туреччини резидентом ЄС, на користь якого повинна бути здійснена оплата.

Тобто, позивачем перед НБУ порушено питання щодо надання інформації про наявні заборони/обмеження по конкретній операції, яка виникла при здійсненні господарської діяльності позивачем.

Ураховуючи те, що в силу положень Закону № 2939-VI розпорядником публічної інформації визнається лише той суб`єкт, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє, а також приймаючи до уваги те, що до повноважень НБУ не віднесено аналіз інформації, її створення та фіксація у будь-який спосіб, що стосується здійснення зовнішньо-економічних господарських операцій, розрахунків за такими операціями, при цьому за конкретно визначеними обставинами, то в цій частині запит позивача не можливо визнати запитом на доступ до публічної інформації.

Таким чином, не надання відповідачем інформації щодо наявності заборон/обмежень по конкретній операції, яка виникла при здійсненні господарської діяльності позивачем, не може бути підставою для висновку про порушення прав чи інтересів позивача в правовідносинах щодо реалізації права на доступ до публічної інформації.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в спірних відносинах не встановлено обставин, які б свідчили про порушення відповідачем прав чи законних інтересів позивача.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року у справі №160/11483/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини проголошено 07.11.2023

Повний текст постанови складено 08.11.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк