Справа № 441/1556/23
Суддя: Яворська Н. І.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

441/1556/23 2-а/441/19/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30.10.2023 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яворської Н.І.,

секретаря судових засідань Цап І.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок справу за позовом в адміністративному порядку ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, третя особа Інспектор ВБДР УПП у Львівській області ДПП капітан поліції Сташкевич Андрій Михайлович про скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

11.07.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, третя особа інспектор ВБДР УПП у Львівській області ДПП капітан поліції Сташкевич Андрій Михайлович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та накладення стягнення в розмірі 1020 грн. штрафу, просить скасувати вказану постанову.

В обґрунтування вимог посилається на те, що оскаржуваною постановою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 020 грн. 00 коп., проте вважає її незаконною та такою, що не відповідає вимогам ч.2 ст. 283 КУпАП, оскільки не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи, відсутній акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, заміри вибоїн, запливів та осідання, інспектором поліції не надано припису з десятиденним терміном на усунення недоліків щодо утримання вулично-дорожньої мережі. Також посилається на те, що постанова відносно нього винесена всупереч закону .

12.07.2023 судом постановлено ухвалу про залишення позову без руху за відсутності доказів сплати судового збору.

26.07.2023 після усунення недоліків позивачем, ухвалою судді Городоцького районного суду Львівської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з мотивів викладених в позовній заяві та пояснив, що балансоутримувачем вулично-шляхової мережі на території Великолюбінської селищної ради є остання, він працює заступником голови вказаної селищної ради, згідно функціональних обов`язків посадової інструкції, в його обов`язки входить питання благоустрою, але воно носить загальних характер, відповідальної особи за дотримання благоустрою доріг немає. На думку позивача, з вищенаведеного вбачається, що в діях чи бездіяльності позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 17.10.2023 надав суду відзив в якому просив відмовити в позові. До відзиву долучив вимогу припис від 28.06.2023, копію якого відмовився отримати ОСОБА_1 та копію акта обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 28.06.2023, а саме вул. І.Франка та вул. С.Стрільців в смт. Великий Любінь, яке проводилось в присутності голови Великолюбінської селищної ради.

При здійсненні обстеження вищезазначеної ділянки були виявлені та задокументовані належним чином пошкодження дорожнього покриття, а саме вибоїни, відсутність дорожніх знаків, та просідання більше 10 см, що не відповідає вимогам ДСТУ 3587-22 та ДСТУ 8749-2017.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши відзив та долучені докази до позову встановлено наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до постанови серії БАД № 072124 від 28.06.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, така складена в смт.Великий Любінь Львівської області стосовно ОСОБА_1 , як на відповідальну посадову особу за забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги в смт. Великий Любінь Львівської області, пошкодження якої наражає на небезпеку учасників дорожнього руху, чим порушив п. 1.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП.

На позивача було накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн.

Позивач стверджує, що відсутні та взагалі не можуть бути наявні будь-які належні та допустимі докази, сукупність яких свідчила б, що саме він є відповідальною посадовою особою за додержанням правил, норм і стандартів при утриманні дорожньої мережі та невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт, огляд проводився в його відсутності.

Проте, вказане спростовується долученими до відзиву акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережу в смт. В.Любінь та вимогою (приписом), копію якого відмовився отримувати позивач.

Щодо суб`єкта відповідальності, суд вивчивши посадову інструкцію позивача, який є першим заступником селищного голови Великолюбінської селищної ради, п. 2.1, чітко передбачено, що перший заступник селищного голови вирішує питання благоустрою, що відносяться до компетенції селищної ради, отже посилання ОСОБА_1 на те, що він не несе відповідальності за ч.1 ст. 140 КУпАП не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Згідно ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема, забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів.

За нормами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

У відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

Нормами ст. 14 КУпАП встановлено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. (ч. 2 ст. 19 Конституції України)

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п. 1. 9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КпАП України, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до змісту ч. 1 ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 140 КУпАП розглядають органи Національної поліції та накладають стягнення.

Положеннями ч. 1 ст. 140 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Аналіз наведених норм свідчить, що об`єктом правопорушень, передбачених ч.1 ст. 140 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених цією статтею, характеризується наявністю як умислу, так і необережності. Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема ч.1 ст. 140 КУпАП, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст. 140 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, та чи є особа, виходячи із норми зазначеної статті, суб`єктом даного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право в тому числі скасувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, матеріалами справи підтверджується, що балансоутримувачем автомобільних доріг на території Великолюбінської селищної ради є остання.

Позивач є першим заступником селищного голови Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області і згідно посадової інструкції вирішує господарські питання та питання благоустрою (а.с.7-9), тобто позивач є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КУпАП.

Крім того, судом також враховано, що представником відповідача складено відповідний акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, як того вимагає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

З огляду на зазначене, оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення слід залишити без змін.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до позову, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновок суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.139,242,244,245,246,255,371 КАС України, Закону України «Про благоустрій населених пунктів» суд

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП, третя особа Інспектор ВБДР УПП у Львівській області ДПП капітан поліції Сташкевич Андрій Михайлович про скасування постанови серії БАД № 072124 від 28.06.2023 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів. Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.11.2023

Суддя Яворська Н.І.