Справа № 380/15253/22
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 рокусправа № 380/15253/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желік О.М., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова (далі відповідач), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова від 12.10.2021 року, оформлене протоколом №11, в частині виключення ОСОБА_1 та членів його сім?ї з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об?єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова;

- зобов?язати житлову комісію Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова поновити ОСОБА_1 та членів його сім?ї на квартирному обліку в об?єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, включити його у Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об?єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова;

- стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, а саме, витрати по судовому збору та витрати на правову допомогу, розмір яких буде уточнено в подальшому.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 03.11.1979 року по 28.07.1992 року проходив військову службу у лавах Збройних сил СРСР. В подальшому у період з 30.12.1992 по 27.06.2000 роки був кореспондентом Окружної газети «Армія України», а з 27.06.2000 року по 10.10.2006 року - спеціальним кореспондентом Центрального друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія». У зв`язку із відсутністю у сім`ї позивача жилого приміщення по місцю проходження служби, останній, починаючи з 20.06.1996 року перебував на квартирному обліку, як такий що потребує поліпшення житлових умов.

До сьогодні ОСОБА_1 постійним та службовим житлом за рахунок фондів Міністерства оборони України не забезпечений.

З 27.06.2000 року по 10.10.2006 року проходив службу та був звільнений з лав Збройних Сил України у місті Києві, однак протягом цього періоду перебував на квартирному обліку у місті Львові.

12.10.2021 року житлова комісія Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова прийняла рішення про виключення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова у зв`язку із припиненням трудових відносин з Окружною газетою «Армія України» ПрикВО (місто Львів) та переміщення по військовій службі до Центрального друкованого органу МО України «Народна армія» (місто Київ).

Підставою для такого рішення, відповідно до витягу з протоколу №11 засідання житлової комісії ІКЕВ м. Львова від 12.10.2021 р. зазначено абзац 3 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11 грудня 1984 року №470, положення п.17 роздiлу VI Iнструкцiї з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членiв їx сiмей жилими примiщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони №380 вiд 31.07.2018 року.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права щодо поліпшення житлових умов.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає, що ухвалою судді від 31.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а саме гарантувала військовослужбовцям право, а не обов`язок на поліпшення житлових умов шляхом отримання жилого приміщення. Однак, позивач не скористався своїм правом на зарахування на квартирний облік за новим місцем служби в період з 27.06.2000 року по 10.10.2006 року, як передбачено абзацом 4 пункту 11 розділу 2 наказу Міністерства оборони України від 03.02.1995 року №20 №Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України».

Відповідач також покликається, що рішення об`єднаної житлової комісії КЕВ м. Львова від 12.10.2021 року оформлене протоколом №11 в частині включення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку було прийнято за результатами проведення щорічної інвентаризації облікових справ, що перебувають на обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова, а відтак є законним та прийнятим з дотриманням вимог абзацу 3 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11 грудня 1984 року №470, положення п.17 роздiлу VI Iнструкцiї з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членiв їx сiмей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони №380 вiд 31.07.2018 року. А ствердження позивача, що зазначені пункти не можуть бути застосовані відносно нього є

Окрім того, відповідач стверджує, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а також заперечує щодо вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу., оскільки вказана вартість послуг адвоката є необґрунтованою та занадто високо.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив наступне.

ОСОБА_1 з 03.11.1979 року по 28.07.1992 року проходив військову службу у лавах Збройних сил СРСР. В подальшому у період з 30.12.1992 по 27.06.2000 роки був кореспондентом Окружної газети «Армія України».

У зв`язку із відсутністю у сім`ї позивача жилого приміщення по місцю проходження служби, позивач починаючи з 20.06.1996 року перебував на квартирному обліку, як такий що потребує поліпшення житлових умов.

ОСОБА_1 постійним та службовим житлом за рахунок фондів Міністерства оборони України не забезпечений.

Наказом головного редактора Редакційно-видавничого комплексу Центрального друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія», м. Київ по стройовій частині від 24 липня 2000 року №99 призначено майора ОСОБА_1 , власного кореспондента інформаційного відділу редакції газети Західного оперативного командування «Армія України» - спеціального кореспондента редакційно-видавничого комплексу центрального друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія» - підстава наказ першого заступника Міністра оборони України від 27.06.2000 року №96.

Наказом головного Редакційно-видавничого комплексу Центрального друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія», м. Київ по стройовій частині від 30.10.2000 року №160 майора ОСОБА_1 допущено до виконання обов`язків спеціального кореспондента РВКА ЦДО МО України «Народна армія» у м. Рівне з 30.10.2000 року.

Згідно з витягу наказу головного редактора Центрального друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія» від 10.10.2006 року №173 підполковника ОСОБА_1 спеціального кореспондента відділу спеціальних кореспондентів Центрального друкованого органу Міністерства оборони України "Народна армія", що знаходиться у розпорядженні з 01 серпня 2006 року, звільненого наказом заступника Міністра оборони України від 25 вересня 2006 року № 27 з військової служби у ЗАПАС ЗА ПУНКТОМ 67, ПІДПУНКТ "б" (за станом здоров?я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (з правом носіння військової форми одягу), з 10 жовтня 2006 року виключено із списків особового складу редакції і направлено для зарахування на військовий облік до Галицького ОРВК м. Львова.

З 27.06.2000 року по 10.10.2006 року проходив службу та був звільнений з лав Збройних Сил України у місті Києві, однак протягом цього періоду перебував на квартирному обліку у місті Львові.

12.10.2021 року житлова комісія Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова прийняла рішення про виключення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в об`єднаній житловій комісії КЕВ м. Львова у зв`язку із припиненням трудових відносин з Окружною газетою «Армія України» ПрикВО (місто Львів) та переміщення по військовій службі до Центрального друкованого органу МО України «Народна армія» (місто Київ).

Підставою для такого рішення, відповідно до витягу з протоколу №11 засідання житлової комісії ІКЕВ м. Львова від 12.10.2021 р. зазначено абзац 3 пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11 грудня 1984 року №470, положення п.17 роздiлу VI Iнструкцiї з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членiв їx сiмей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони №380 вiд 31.07.2018 року.

Позивач, вважаючи рішення житлової комісії про виключення його з квартирного обліку протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1, 2 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Крім того, згідно ч.1 ст.12 даного закону, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР (далі- ЖК УРСР), іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтями 34, 37 ЖК УРСР визначено, що потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Відповідно до статті 38 ЖК УРСР порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP.

Статтею 39 ЖК УРСР передбачено порядок взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов: -за місцем проживання виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; -за місцем роботи спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу.

Отже, вказаною нормою визначено законодавчий поділ взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на два види: облік за місцем проживання та облік за місцем роботи.

Відповідно до статті 38 ЖК УРСР порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP.

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція №380).

Згідно п.3 розділу VI Інструкції №380, особи, звільнені з військової служби із залишенням на обліку для забезпечення їх житлом за рахунок Міноборони, у разі розформування військової частини зараховуються на відповідний облік у військовому комісаріаті, на території обслуговування якого знаходилася розформована військова частина, з правом реєстрації місця проживання (перебування) при військовому комісаріаті.

Особи, які перебували на обліку для забезпечення їх житлом за рахунок Міноборони та призвані на військову службу під час мобілізації, у разі переміщення по службі до інших гарнізонів після укладання ними відповідного контракту мають право бути зараховані на відповідний облік за новим місцем військової служби.

У такому випадку облікова справа направляється військовою частиною до нового місця служби, після демобілізації (закінчення строку контракту) за їх рапортом зараховуються на облік, де вони перебували до призову, зі збереженням часу перебування на обліку та часу отримання пільги на отримання житла (за наявності), облікова справа на підставі рапорту військовослужбовця направляється до відповідної житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії).

Таким чином, у наведених правових нормах, відсутні імперативні вимоги щодо обов`язкового зарахування на квартирний облік при військовій частині з якою особа перебуває у трудових відносинах після укладення нового контракту за умови що особа уже перебуває на квартирному обліку за місцем реєстрації як така, що звільнена з військової служби із залишенням на обліку.

Такі військові мають право бути зараховані на відповідний облік за новим місцем військової служби, однак це не є їхнім обов`язком.

Ба більше, за правилами, визначеними ст.ст. 36, 37 ЖК Української PCP, облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання. Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання.

Відповідач здійснив посилання саме на положення пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок від 11 грудня 1984 року №470, положення п.17 роздiлу VI Iнструкцiї з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членiв їx сiмей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони №380 вiд 31.07.2018 року. Разом з тим, жодний із зазначених пунктів не може бути застосований до позивача, оскільки підстави для зняття військовослужбовців з обліку закріплені у п.25 роздiлу VI Iнструкцiї, а також ст.40 ЖК Української PCP.

Так, згідно зазначеного пункту Інструкції, зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: - поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті;

- подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Водночас у ст. 40 ЖК Української PCP закріплено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:

1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;

2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;

3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;

4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;

5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Таким чином, така підстава для зняття з квартирного обліку як «припинення трудових відносин та переміщення по військовій службі» не передбачена чинним законодавством.

Стосовно доводів відповідача на постановлення ОСОБА_1 на квартирний облік за новим місцем проходження військової служби Центральний друкований орган МО України «Народна армія» (м. Київ), то суд зазначає наступне.

Пунктом 4 Наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 встановлено, що за військовослужбовцями та членами їх сімей в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання (за результатами інвентаризації облікових справ); рішення житлових комісій військових частин, об`єднаних житлових комісій, які були прийняті до набрання чинності цим наказом, реалізуються із урахуванням вимог вищезазначеної Інструкції.

Рішенням Конституційного Суду № 5-р(II)/2022 від 22.06.2022, встановлено, що виходячи з розуміння конституційних прав і свобод людини як єдиної й цілісної системи Конституційний Суд України констатує, що встановлення законодавцем у пункті 2 частини другої статті 40 Кодексу зв`язку між реалізацією громадянином права на житло в населеному пункті, у якому він перебував на обліку тих, хто потребує поліпшення житлових умов, і виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту не узгоджується з гарантованими Конституцією України кожному, хто законно перебуває на території України, свободою пересування, вільним вибором місця проживання (частина перша статті 33 Основного Закону України).

Гарантовані Конституцією України свобода пересування, вільний вибір місця проживання не можуть бути ефективно реалізовані за умови, якщо законодавче регулювання поведінки особи щодо їх здійснення допускає настання несприятливих для особи наслідків, які не можуть бути виправданими з огляду на конституційні цінності.

Конституційний Суд України зазначає, що обмеження конституційної свободи пересування, вільного вибору місця проживання, яке міститься в пункті 2 частини другої статті 40 Кодексу, позбавлене легітимної мети та не є виправданим.

Відтак Конституційний Суд України дійшов висновку, що пункт 2 частини другої статті 40 Кодексу не узгоджується з частиною першою статті 33 Основного Закону України.

Отже, Конституційний Суд України вважає, що пункт 2 частини другої статті 40 Кодексу суперечить приписам частини другої статті 24, частини першої статті 33 Конституції України.

Відповідно є неконституційним, пункт 2 частини другої статті 40 Житлового кодексу України.

Згідно з витягу наказу головного редактора Центрального друкованого органу Міністерства оборони України «Народна армія» від 10.10.2006 року №173 підполковника ОСОБА_1 спеціального кореспондента відділу спеціальних кореспондентів Центрального друкованого органу Міністерства оборони України "Народна армія", що знаходиться у розпорядженні з 01 серпня 2006 року, звільненого наказом заступника Міністра оборони України від 25 вересня 2006 року № 27 з військової служби у ЗАПАС ЗА ПУНКТОМ 67, ПІДПУНКТ "б" (за станом здоров?я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (з правом носіння військової форми одягу), з 10 жовтня 2006 року виключено із списків особового складу редакції і направлено для зарахування на військовий облік до Галицького ОРВК м. Львова.

Відтак, підстави для постановлення позивача на квартирний облік у звязку із переміщеням по військовій службі до Центрального друкованого органу МО України «Народна армія» (м. Київ), на даний момент відсутні, оскільки ОСОБА_1 звільнено з військової служби і єдиним місцем де позивач матиме змогу стояти на квартирній черзі є квартирний облік в об?єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (за місцем проживання)

Крім цього, відповідачем не надано доказів направлення за встановленим порядком відповідну особову справу позивача до нового місця його служби.

Таким чином, рішення об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 12.10.2021 року, оформлене протоколом №11, в частині виключення ОСОБА_1 та членів його сім?ї з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об?єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача поновити позивача та членів його сім`ї на квартирному обліку, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач протиправно зняв позивача з квартирного обліку, у той час, як право перебувати на квартирному обліку підтверджується документально та встановлено під час розгляду справи, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано обов`язок доведення правомірності своїх рішень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Діючи оцінку поведінці відповідача, яка призвела до прийняття спірного рішення, а в подальшому і спірного наказу, і зумовила звернення позивача з даним позовом, суд дійшов висновку, що поведінка відповідача щодо зняття позивача та членів його сім`ї з квартирного обліку та виключення з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії КЕВ м. Львова, не відповідають вимогам діючого житлового законодавства та визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень, тому такі рішення та наказ слід визнати протиправними, задовольнивши позовні вимоги щодо їх оскарження.

Суд вважає, що для належного та ефективного відновлення порушених прав позивача, слід задовольнити шляхом зобов?язання житлову комісію Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова поновити ОСОБА_1 та членів його сім?ї на квартирному обліку в об?єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, включити його у Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об?єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова.

Згідно положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо покликань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає наступне:

Статтею 122 КАС України встановлені строки звернення до адміністративного суду.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.ч. 1, 2 ст.122 КАС України).

Згідно частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до відповідача.

Суд звертає увагу відповідача, що Верховним Судом змінено висновки щодо юрисдикції розгляду аналогічних спорів. Зокрема, у постанові від 08.06.2022 Велика Палата відступила від висновків Верховного Суду, викладених у справі №488/1176/14-а від 29.08.2018, а також у справі №806/5217/15 від 23.01.2019, щодо розгляду справ про зобов`язання прийняття рішення про надання службового житла/погодження списку розподілу службового житла за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної.

Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних суд.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.10.2022 у справі №466/558/22 провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії закрито у зв`язку із вищевказаною позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 08.06.2022 року.

Таким чином, до 08.06.2022 позивач мав сподівання, що в нього є достатній термін на оскарження рішення житлової комісії, так як до позиції Верховного Суду зазначені рішення можливо було оскаржувати в порядку цивільного судочинства, а згідно ЦПК строк звернення до суду 3 роки, а згідно КАС України 6 місяців.

З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу надавалася адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери» та адвокатом Ревером С.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 864 від 09.11.2021 (далі - договір) та ордеру серії ВС № 1166812 від 24.10.2022.

Відповідно до п. 3.1 договору правова допомога оплачується згідно з актом виконаних робіт.

Відповідно до акта виконаних робіт від 18.01.2022 вартість наданих послуг позивачу становить 7000,00 грн (надання консультацій та узгодження правової позиції - 0,5 год.; ознайомлення з матеріалами особової та житлової справи 0,5 год; опрацювання нормативно-правових актів з приводу соціального і правового захисту військовослужбовців та пошук в Єдиному державному реєстрі судових рішень, практики в аналогічній категорії справ, - 2 год.; написання 2х адвокатських запитів до ГДА МОУ та СРТЦК та СП м.Львова 1 год; складання позовної заяви - 3 год.).

Розрахунок здійснено відповідно до розміру погодинної ставки за надані послуги, що становить 1000,00 грн за 1 годину.

Позивачем сплачено 7000,00 грн за надання правової допомоги згідно з договором, що підтверджується долученою до матеріалів справи меморіального ордеру №@2PL198327 від 26.01.2022 року та №@2PL533839 від 11.11.2021 на суму 5000 грн та 2000 грн.

З урахуванням того, що вказана справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справа незначної складності, суд дійшов висновку, що зазначений гонорар не є співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає можливим стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..

Відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду з цим позовом.

Керуючись ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 12.10.2021 року, оформлене протоколом №11, в частині виключення ОСОБА_1 та членів його сім?ї з квартирного обліку в об`єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова та з Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об?єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова.

Зобов?язати житлову комісію Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова поновити ОСОБА_1 та членів його сім?ї на квартирному обліку в об?єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, включити його у Книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в об?єднаній житловій комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова 2000 (дві тисячі) гривень 00 к. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

У стягненні 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Желік О.М.