Справа № 160/28553/23
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 листопада 2023 р. Справа № 160/28553/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Юрков Е.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватне підприємство «Восход» визнання протиправними та скасування наказів, -

УСТАНОВИВ:

02 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватне підприємство «Восход», в якій просить визнати протиправними та скасувати накази:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №4-553/15-18-СГ від 23.02.2018 року, з урахуванням змін внесених наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 11.04.2018 року № 4-1284/15-18-СГ, яким надано дозвіл Приватному підприємству «Восход» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду зі зміною цільового призначення за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованого за межами населеного пункту на території Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 9,2500 га із цільовим призначенням (11.02);

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру №4/8290/15-20-СГ від 06.08.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» яким затверджено проект землеустрою Приватного підприємства «Восход» щодо відведення земельної ділянки в оренду зі зміною цільового, призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02), на території Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області; - надано Приватному підприємству «ВОСХОД» в оренду зі зміною цільового призначення земельну ділянку площею 9,2500 га, в тому числі пасовища площею 9,2500 га (кадастровий номер :02:001:0648) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (11.02), розташовану на території Радушненської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області.

Пунктом 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексу.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог з огляду на таке.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У зв`язку з наведеним, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від адміністративної є наявність у них спору про права, що виникають, зокрема, із земельних правовідносин (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №520/13190/17, від 27 листопада 2018 року у справі №820/3534/17, від 19 лютого 2020 року у справі №1340/3580/18 та інших Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.».

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №826/15700/17).

У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду зробила такий правовий висновок: «Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів у відповідності до положень статті 21 ЦК України».

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, суд не має підстав не враховувати запропонований підхід під час вирішення цієї справи.

Відповідно до матеріалів справи позивач зазначає, що набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0683 площею 2 га, на підставі наказу № 4-8051/15-20-СГ від 03.08.2020, який видано Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Вказане право було зареєстровано в державному реєстрі нерухомого майна 06.08.2020 та присвоєно об`єкту номер 2218. В подальшому позивач продав земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0683 площею 2 га на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу.

В вересні 2023 року позивачу стало відомо, що ПП «Восход» оскаржує право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0683 площею 2 га.

Зі слів позивача, ПП «Восход» стверджує, що нібито земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0683 площею 2 га входить до складу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0648 площею 9,2500 га.

При цьому, на думку ПП «Восход» земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0648 площею 9,2500 га згідно наказу ГУ Держгеокадастр №4/8290/15-20-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду» повинна бути передана ПП «Восход» у користування.

Позивач зазначає, що фактично оскаржувані накази призводять до порушення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0683 площею 2 га.

Отже, заявлені в позовній заяві вимоги безпосередньо стосуються земельної ділянки, на яку претендентами є фізичні особи та приватне підприємство, що відповідно вказує на приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Окрім того, як встановлено судом, в судовому порядку по цивільній справі № №177/309/22 питання щодо:

- визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, зокрема №4-8051/15-20-СГ від 03.08.2020, яким було затверджено документацію із землеустрою і надана земельна ділянка у власність ОСОБА_1 площею 2,0000 га, в т.ч. пасовища (на складах шлаку доменних відвалів) із земель сільськогосподарського призначення з кадастровим №:2:001:0683;визнання недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок;

- скасувати державну ресстрацію земельних ділянок, виключивши з Державного земельного кадастру записів щодо державної ресстрації земельних ділянок державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської раци Дніпровського району Дніпропетровської області Бідкова В`ячеслава Олександровича щодо проведення ним державної реєстрації права власності, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером № :02:001:0683 площею 2,0000 га, яка зареєстрована 05.08.2020 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна №218, на підставі рішення, з відкриттям розділу, індексний номер: 53480429 від 06.08.2020;

- визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок, скасувати державну реєстрацію земельних ділянок, виключивши з Державного земельного кадастру записів щодо державно реєстрації земельних ділянок, що зареєстровані приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 , зокрема договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0683 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 218, площею 2 га., серія та номер 10538 від 02.09.2020 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 53871232 від 02.09.2020 - на час звернення позивача з цим позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду не вирішено, отже, у суду відсутня можливість дійти висновку, що оскаржувані накази призводять до порушення права власності саме ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0683 площею 2 га.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що спір стосується приватноправових відносин і, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У пункті 24 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 цієї правової норми також передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З огляду на викладене суд вважає, що у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватне підприємство «Восход» визнання протиправними та скасування наказів слід відмовити, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та роз`яснити позивачу, що розгляд заявлених вимог належить до юрисдикції цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватне підприємство «Восход» про визнання протиправними та скасування наказів.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Відповідно до частини 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснити позивачу, що розгляд даної позовної заяви відноситься до юрисдикції місцевого суду, в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Е.О. Юрков