Справа № 380/24802/23
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

07 листопада 2023 рокусправа № 380/24802/23

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сподарик Н.І., перевіривши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області (80383, Львівська область, Львівський район, с. Малехів, вул. Лесі Українки, 51; ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно за період з 24.02.2022 по 30.06.2022;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно за період з 24.02.2022 по 30.06.2022.

Ухвалою суду від 27.10.2023 залишив позовну заяву без руху та встановив строк, протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

02.11.2023 за вх.№83699 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Зазначила, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Вказує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України. Зазначає, що позивач звернулась до суду за захистом свого права у правовідносинах, що виникли до 19 липня 2022 року, отже, із врахуванням висновку Верховного Суду у зразковій справі №260/3564/22 строк звернення позивачки з цим позовом до суду не обмежений будь-яким строком. Окрім того, зазначила, що у відповіді на адвокатський запит від 17.10.2023 відповідач повідомив наступне: накази територіального управління про виплату співробітникам додаткової винагороди зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, не видавались і не можуть бути видані. Таким чином після одержання даної відповіді позивачка дізналась про порушене своє право та вимушена була звернутись до суду за захистом свого права. З огляду на наведене поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом.

При вирішенні питання щодо поновлення строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суддя, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Так, строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі -КЗпП України)

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, суд зазначає, що до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»(далі - Закон № 2352-ІХ), згідно з яким частина перша і друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції.

Відповідно до статті 233 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-ІХ) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відтак, після 19.07.2022 строк звернення до суду за вирішенням спору про стягнення належної працівнику заробітної плати обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, які є обов`язковими для врахування судом відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Варто зауважити, що відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцевих положень" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236"дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Таким чином, тримісячний строк звернення до суду з цим позовом розпочався з 01.07.2023 та з урахуванням приписів частини першої статті 233 КЗПП закінчився 01.10.2023 (останній день строку звернення до суду).

Позивачем заявляються вимоги щодо нарахування та виплати додаткової щомісячної винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, починаючи з 24.02.2022 по 30.06.2022, про невиплату яких він повинен був знати з дати отримання грошового забезпечення за відповідний період, однак за вирішенням трудового спору позивач звернувся 20.10.2023, відповідно із пропуском тримісячного строку звернення до суду (навіть з урахуванням продовження такого строку на період дії карантину).

Надаючи правову оцінку та досліджуючи поважність зазначених позивачем причин пропуску строку звернення до суду в межах аргументів наведених у заяві, суд зазначає наступне.

Отримання представником позивача листа відповідача від 17 жовтня 2023 року № 44.07-361 у відповідь на адвокатський запит не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання додаткової винагороди починаючи з 24.02.2022 до 30.06.2022 у належному розмірі, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Суд також критично оцінює доводи представника позивача щодо того, що справа відповідає ознакам типової справи, визначених ВП ВС у зразковій справі № 260/3564/22, яке відбулося 10.10.2023, оскільки з цього приводу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 12.04.2023 в своїй постанові у справі № 380/14933/22 зазначив, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Суд звертає увагу позивача, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Позивачем не наведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли йому звернутися до суду у визначений законодавством строк, а твердження, на які позивач посилається у своїй заяві не можуть вважатись поважними для поновлення такого строку, тому суд дійшов висновку, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задоволення не підлягає.

Суд зауважує, що на переконання представника позивача, строки звернення до суду у вказаній категорії фактично не підлягають застосуванню, що не відповідає положенням чинного законодавства.

Також представник позивача послалась на висновки Верховного Суду по справі № 140/2168/23.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в справі № 140/2168/23 позивач звернувся до суду з позовом в лютому 2023 року (в період дії ст. 233 Кодексу законів про працю України, передбачені якою строки були, відповідно до пункту 1 Розділу ХІХ «Прикінцеві положення» вказаного кодексу, продовжені на строк дії карантину), в той час як даний позов подано 20.10.2023, тобто обставини щодо строків звернення до суду в справі № 140/2168/23 не подібні обставинам, які є у справі № 380/24802/23, а тому висновки у справі № 140/2168/23 в даному випадку не застосовуються.

Крім цього, суд зазначає, що обставини у даній справі та справі №140/2168/23 не є релевантними, оскільки у даній справі позивач проходить публічну службу та заявив вимоги про здійснення перерахунку грошового забезпечення, а саме виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно за період з 24.02.2022 по 30.06.2022, а у справі №140/2168/23 позивач був звільнений з військової служби та заявляв вимоги про перерахунок одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Оцінюючи наведені позивачем аргументи на обґрунтування пропуску строку звернення до суду суд зазначає, що судовий захист за критерієм справедливості як невід`ємної складової згаданого у ст.8 Конституції України верховенства права повинен надаватися особі, котра як учасник суспільних відносин добросовісно ставиться до стану реалізації власних прав (інтересів) та обов`язків, тобто належно опікується власними правами (що повністю кореспондує змісту п.6 ч.5 ст.44 КАС України), а звернення до суду із позовом після спливу строків звернення до суду шкодить забезпеченню юридичної визначеності та створює ризик розбалансування системи соціального захисту.

Наведені представником позивача аргументи зводяться до загальних розмірковувань про необхідність захисту прав позивача безвідносно до дотримання ним вимог процесуального закону, тому суд не встановив обставин, що свідчили б про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Оскільки у межах спірних правовідносин заявник не подав доказів проведення розумної та обачливої поведінки відносно опікування власними правами у сфері проходження публічної служби, то суд не знаходить в матеріалах позову підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Суд зауважує, що позивачем не повідомлено суду жодної фактичної обставини, що перешкодила ОСОБА_1 звернутися до суду з цим позовом в межах тримісячного строку звернення до суду.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 123 КАС України суд повертає позовну заяву, якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Оскільки суд дійшов висновку, що повідомлені позивачем обставини не доводять поважності причин пропуску строку звернення до суду, позовну заяву ОСОБА_1 слід повернути.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 241, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

Викладені у заяві від 02.11.2023 причини пропуску строку звернення до суду - визнати неповажними. Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України та у строки, визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна