Справа № 620/547/22
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
06 листопада 2023 року Чернігів Справа № 620/547/22

Чернігівський окружний адміністративний суд:
під головуванням судді Соломко І.І.,
за участю секретаря Лавровської В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядок виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 у справі № 620/547/22,
В обґрунтування заяви зазначила, що сума недоотриманої суддівської винагороди може бути стягнута безпосередньо з рахунків суду (Господарського суду Чернігівської області), який, як встановлено у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року, допустив протиправні дії щодо виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), із застуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Стягнення недоотриманої суддівської винагороди саме з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», як спосіб виконання судового рішення у справі №620/547/22, що був застосований судом для відновлення порушених прав позивача, наданий час на практиці істотно ускладнив виконання судового рішення, позбавив можливості виконати його у встановлені законодавством строки, оскільки відсутні цільові кошти на його виконання в межах визначеної бюджетної програми. Зміна способу і порядку виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року у справі №620/547/22, на думку заявника, не змінює останнє по суті.
Ухвалою суду від 27.10.2023 заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення призначено до судового розгляду.
У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи належно повідомлені, до суду надійшли клопотання від позивача та представника відповідача про розгляд заяви за їх відсутності.
Частиною другою статті 378 КАС України передбачено, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Суд, відповідно до частини другої статті 378 КАС України, вважає можливим розглянути заяву за відсутністю заявника та інших учасників справи.
Розглянувши заяву, дослідивши документи і матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 у справі № 620/547/22, позовні вимоги задоволено повністю:

- стягнуто з Господарського суду Чернігівської області на користь ОСОБА_1 недоотриману частину суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року в сумі 192394,88 грн (сто дев`яносто дві тисячі триста дев`яноста чотири грн. 88 коп.), з відрахуванням обов`язкових податків та зборів шляхом стягнення коштів з бюджетної програми «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників". Рішення суду набрало законної сили.

У відповідності до частини першої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Зміна способу і порядку виконання рішення суду це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення суду.

Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду.

З матеріалів справи видно, що кошти у розмірі 192400 грн по даній справі надійшли до відповідача на виконання програми КПКВК 0501020 «Забезпеченні здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя».

Положеннями частини другої та третьої статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України (обов`язковість судових рішень).

Згідно зі статтею 2 Закону України від 05.06.2012 №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Суд звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №840/3112/18, яка враховується судом при розгляді даної справи відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Враховуючи, що в межах даної справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо виплати недоотриманої суддівської винагороди, слід враховувати, що розмір і порядок виплати суддівської винагороди визначається виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційне поняття "закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Разом з тим у даній справі суд не здійснює вихід за межі заявлених вимог та не вирішує питання, що не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише конкретизує спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення відповідної суми.

Встановлення такого способу виконання направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм статтею 124 Конституції України.

Аналізуючи встановлені судом обставини у поєднанні з наведеними нормативними положеннями, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви позивача про зміну способу і порядку виконання рішення відповідно до статті 378 КАС України в частині стягнення з відповідача на її користь недоотриманої частини суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року в сумі 192394,88 грн (сто дев`яносто дві тисячі триста дев`яноста чотири грн. 88 коп.), з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Отже, встановлені судом обставини дають підстави для висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 у наведений нею спосіб.

Керуючись ст. ст 14, 378, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 від 26.10.2023 задовольнити.

Встановити спосіб виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 у справі № 620/547/22 шляхом стягнення з Господарського суду Чернігівської області (, місцезнаходження: пр. Миру, 20, м. Чернігів, 14000) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотриманої частини суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року в сумі 192394,88 грн (сто дев`яносто дві тисячі триста дев`яноста чотири грн. 88 коп.), з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку встановленому ст.ст. 294-297 КАС України.

Суддя І.І. Соломко