Справа № 686/8230/17
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/8230/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салоїд Н.М.

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

06 листопада 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання рішень, дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року заявник- ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із заявою-клопотанням у порядку ч.7 ст.382 КАС України.

Подану заяву позивач обґрунтовує тим, що за її адміністративним позовом рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Цим рішенням визнано протиправним зменшення управлінням Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому з 01 грудня 2016 року складової пенсійної виплати ОСОБА_1 на 43,29 грн, а з 01 травня 2017 року ще на 24,05 грн, а також не проведення управлінням Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому індексації пенсії ОСОБА_1 наростаючим підсумком за період з січня 2017 року, і підвищення основного розміру пенсії з 01.03.2013 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області доплатити ОСОБА_1 за кожен місяць, починаючи з 01.12.2016 року, суму 43,29 грн, а з 01.05.2017 року додатково до цієї суми за кожен місяць ще 24,05 грн індексації її пенсії, а також компенсацію зазначеної індексації у зв`язку з несвоєчасною її виплатою.

Крім того, управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію її пенсії у межах прожиткового мінімуму за період з січня 2017 року по вересень 2017 року, у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, за опублікованими Державною службою статистики України індексами споживчих цін, обчисленими наростаючим підсумком до сформованого відповідачем коефіцієнта індексації станом на грудень 2014 року 118,9% при базовому місяці грудні 2013 року, з урахуванням змін розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також компенсацію зазначеної індексації у зв`язку з несвоєчасною її виплатою.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2020 р. апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишено без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2019 року - без змін.

Оскільки рішення не виконувалось, 16 вересня 2020 року ОСОБА_1 у порядку ст.382 КАС України звернулася до Хмельницького міськрайонного суду із заявою-клопотанням, у якій просила накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень ОСОБА_2 у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та встановити повторно новий строк для подання звіту про виконання рішення суду від 10 жовтня 2019 року у справі №686/8230/17.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано виконуючого обов`язки начальника Головного управління ПФУ у Хмельницькій області Квятківську Марію Францівну повторно подати у новий строк, 20 днів, звіт про виконання судового рішення від 10 жовтня 2019 року по справі №686/8230/17.

Ухвалено накласти на виконуючого обов`язки начальника Головного управління ПФУ у Хмельницькій області ОСОБА_3 штраф у сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040 грн. Половину суми штрафу, у розмірі 21 020 грн, стягнути на користь ОСОБА_1 , іншу половину, у розмірі 21180 грн, до Державного бюджету України.

Ухвалою від 13 листопада 2020 року постановлено виправити описку у третьому абзаці резолютивної частини ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 05.11.2020 та вважати правильною суму штрафу, яка підлягає стягненню до Державного бюджету України, « 21020грн».

Стверджує, що наразі рішення суду №686/8230/17 виконано лише частково, також частково виконано стягнення штрафу на виконання ухвали від 05.11.2020 року.

З цих підстав просить накласти на керівника суб`єкта владних повноважень - начальника Головного управління ПФУ у Хмельницькій області ОСОБА_4 новий штраф, збільшений на суму штрафу, який мало бути сплачено за попередньою ухвалою від 05.11.2020, тобто у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зобов`язати втретє начальника Головного управління ПФУ у Хмельницькій області Крупу Олександра Володимировича подати у строк 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили звіт про виконання судового рішення №686/8230/17: нарахувати ОСОБА_1 підвищення основного розміру її пенсії з 01.03.2013 року, згідно з Порядком підвищення розміру пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку зі зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2005 р. № 341 «Про заходи щодо реалізації частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» (з наступними змінами) за коефіцієнтом 1,0298 з виплатою цієї доплати в наступні місяці 2013 - 2017 рр. з компенсацією цього підвищення у зв`язку з несвоєчасною його виплатою.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10.08.2023 задоволено клопотання ОСОБА_1 , накладено штраф на керівника суб`єкта владних повноважень начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області Крупу Олександра Володимировича, відповідального за виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 686/8230/17, у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на суму 90 800,0 грн, з якої половину суми -

45 400,0 грн стягнути на користь ОСОБА_1 , іншу половину, у розмірі 45 400,0 грн - до Державного бюджету України.

Встановлено новий строк для подання звіту до 25 серпня 2023 року та повторно зобов`язано начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області Крупу Олександра Володимировича подати до суду звіт про виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2019 року в частині виконання підпунктів 3.1, 3.2 пункту 3 рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2019.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 10.08.2023 та прийняти нову, про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2019 року по даній справі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що Головне управління не ухиляється від виконання судового рішення, зауважуючи, що рішення суду першої інстанції в даній справі відповідач виконав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (в цьому випадку ухвали) в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Схожі висновки Конституційний Суд України зробив у рішеннях від 1 березня 2023 року у справі

№ 2-р(ІІ)/2023 (щодо рівноправності сторін під час судового контролю за виконанням судового рішення) та від 19 квітня 2023 року у справі № 4-р(ІІ)/2023 (щодо особових даних у судовому рішенні).

Згідно зі ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні за змістом положення містяться у ст. 370 КАС України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Колегія суддів також враховує, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від

1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26 січня 2021 року у справі №611/26/17, від 7 лютого 2022 року у справі №200/3958/19-а, від 24 липня 2023 року у справі №420/6671/18 та від 1 травня 2023 року у справі № 520/926/21.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) «Щодо якості судових рішень» (on the quality of judicial decisions) з метою забезпечення ефективності правосуддя усі країни повинні мати процедури забезпечення виконання рішень.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду, або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною восьмою ст. 382 КАС України передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу.

Колегія суддів також звертає увагу, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, а отже наділений правом, а не закріпленим обов`язком, під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а у разі неподання такого звіту, встановленням нового строку для подання звіту та накладанням штрафу.

При цьому зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися залежно від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Своєю чергою, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних, підтверджених належними та допустимими доказами, підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати, на що ґрунтовно звернув увагу суд першої інстанції, розглядаючи заяву позивача в порядку ст. 382 КАС України.

Отже, застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, Головне управління ПФУ у Хмельницькій області подало звіт від 30.11.2020 у справі № 686/8230/17, у якому начальник ГУПФУ стверджує, що рішення суду виконано (далі Звіт). Надаючи правову оцінку матеріалам Звіту, суд зазначає наступне. Зобов`язальна частина рішення містить три пункти, у яких наведено алгоритм нарахування присуджених сум. Тобто сформульовано як здійснити нарахування присуджених судом виплат, і таке є простим арифметичним розрахунком із зазначенням вихідних даних по кожному пункту окремо.

Таке нарахування, за пунктом 3.3. зобов`язальної частини рішення, нарахувати підвищення основного розміру її пенсії з 01.03.2013 року згідно з Порядком підвищення розміру пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку зі зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2005 р. № 341 «Про заходи щодо реалізації частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» (з наступними змінами) за коефіцієнтом 1,0298 з виплатою цієї доплати в наступні місяці 2013 - 2017 рр. з компенсацією цього підвищення у зв`язку з несвоєчасною його виплатою, підтверджується матеріалами Звіту.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області надано розрахунок доплати-підвищення основного розміру пенсії з 01.03.2013 згідно з Порядком підвищення розміру пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку зі зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2005 р. № 341 «Про заходи щодо реалізації частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» (з наступними змінами) за коефіцієнтом 1,0298. Сума визначеної щомісячної доплати в обсязі 79,99 грн, що наведено за текстом Звіту, відповідає законодавчому алгоритму, з наведенням вихідних даних для визначення цієї доплати. Також правильно розраховано суму доплати за період з березня 2013 року по вересень включно 2017 року, у сумі 4401,95 грн. Для розрахунку компенсації сум доплати правильно застосовано опубліковані Держкомстатом коефіцієнти компенсації цього підвищення у зв`язку з несвоєчасною його виплатою, і ця компенсація становить

3692,70 грн. Отже, разом, за пунктом 3.3. зобов`язальної частини рішення, нараховано ГУ ПФУ суму

4401,95 грн + 3692,70 грн = 8094,65 грн.

Що стосується виконання рішення, за пунктами 3.1., та 3.2., суд наголошує, що матеріали Звіту не містять розрахунків, які б доводили нарахування доплат за цими пунктами згідно з чітким алгоритмом рішення. Суд убачає усвідомлену імітацію з боку ГУ ПФУ виконання пунктів 3.1. і 3.2. зобов`язальної резолютивної частини рішення. Адже у рішенні суду чітко окреслено алгоритм нарахування згідно з законодавчими нормами, що діяли на час виникнення спору. Натомість надані таблиці на предмет виконання рішення за означеними пунктами виконано поза алгоритмом рішення, у них відсутні помісячні розрахунки сум індексації та компенсації цих сум, тому ці таблиці не є належними й допустимими доказами, а лише підтверджують невиконання простого рішення упродовж понад 3,5 роки.

Зокрема, у наданій Головним управлінням Пенсійного фонду таблиці, додатка до Звіту, що названа «Розрахунок компенсації на нараховану доплату індексації в сумі 1494,44 грн за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 ОСОБА_1 (п/с№91) на виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 10.10.2019 у справі №686/8230/17», відсутній розрахунок як індексації, так і компенсації. У цій таблиці немає навіть вихідних даних для проведення таких розрахунків. Суд зауважує, що на запитання суду у судовому засіданні представник не могла пояснити, що цією таблицею підтверджується, і як наведені там дані свідчать про виконання рішення за п. 3.2.. Аналогічно за пунктом 3.1. відсутній простий розрахунок суми незаконного зменшення доплати за 10 місяців (з 07.12.2016 року по 30.09.2017 р.), що підлягають поверненню ОСОБА_1 , які судом у рішенні визначені за кожен місяць окремо і їх сума становить 43,29 грн х 5 міс. + 67,34 грн

(43,29 +24,05) х 5 міс. = 216,45 + 336,70 = 553,15 грн. Відсутній розрахунок компенсації цієї суми, який слід провести згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159, про що детально викладено у мотивувальній та резолютивній частині рішення суду.

З наведеного слідує, що рішення суду першої інстанції не виконується з вини начальника ГУ ПФУ Крупи О.В. Саме він є відповідальним за виконання рішення суду органом влади, керівником якого він є. Отже, рішення суду набуло чинності, але упродовж тривалого часу безпідставно не виконується органом владних повноважень, що призвело до нехтування нормами законодавства щодо обов`язковості виконання рішень суду.

У контексті надання оцінки доводам скаржника, апеляційний суд звертає увагу, що виходячи з приписів чинного законодавства як матеріального, так і процесуального, кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

На думку колегії суддів, часткове виконання судового рішення, без подальших дій з боку відповідача, спрямованих на повне його виконання, жодним чином не свідчить про неможливість застосування заходів судового контролю, у порядку, визначеному ст. 382 КАС України, та не може бути підставою для відмови у її задоволенні в розумінні вказаної статті.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини й громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили, попри те, чи погоджується учасник справи з висновками суду, викладеними в цьому рішенні, яке набрало законної сили.

Згідно з частиною 6 статті 245 КАС України, у випадках, визначених у частинах третій - п`ятій цієї статті, суд може визначити відповідачу, суб`єкту владних повноважень, розумний строк виконання рішення суду.

Колегія суддів також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в ухвалі від 20.06.2018 року у справі № 800/592/17, а саме, що клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі.

Як вже було зазначено вище, на момент подання позивачем відповідної заяви про встановлення судового контролю, рішення суду в повному обсязі виконано не було.

Колегія суддів звертає увагу, що з викладеного в апеляційній скарзі та додатків до неї встановлено, що рішення суду в повному обсязі не виконано.

Разом з цим, не надано доказів у підтвердження об`єктивних обставин неможливості його виконання у повному обсязі з незалежних від відповідача причин.

Отже, суд першої інстанції мав об`єктивні підстави для встановлення судового контролю.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Загалом доводи та посилання апелянта є несуттєвими, висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм права у цьому випадку.

Апеляційна скарга є необґрунтованою, задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.