Справа № 947/16882/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 947/16882/23

Головуючий І інстанції: Калініченко Л.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 18.09.2023р.) у справі за адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

29.05.2023р. ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ГУ НП в Одеській області, в якому просила суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 02.04.2023р. серії ЕГА №1015116 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інспектором сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Черноморське) ВП №4 Одеського РУП №2 ГУ НП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Побережник В.В. 02.04.2023р. було винесено спірну постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 850 грн. Однак, позивач не згодна з вказаним рішеннями, вважає його протиправним, незаконним, та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вона не вчиняла вказане адміністративне правопорушення, а відповідачем, при його винесенні, всупереч вимогам чинного законодавства, не з`ясовано належним чином чи було вчинено це адміністративне правопорушення, та чи наявна її вина у вчиненні цього правопорушення.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2023 року (ухваленим у відкритому судовому засіданні) позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення від 02.04.2023р.серії ЕГА №1015116, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі - 850 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.183 КпАП України відносно ОСОБА_1 - закрито, за відсутністю події і складу правопорушення. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі - 536,80 грн., за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Одеській області.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 28.09.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 18.09.2023р. та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та, із урахування внесених виправлень (ухвалою від 16.10.2023р.), призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

24.10.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

02.04.2023р. інспектор сектору поліцейської діяльності №1 (смт.Черноморське) ВП №4 Одеського РУП №2 ГУ НП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Побережник В.В. розглянуто справу про адміністративне правопорушення, за результатами чого, без присутності позивача, було винесено постанову серії ЕГА №1015116 по справі про адміністративне правопорушення від 02.04.2023р., якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі - 850 грн.

Як вбачається зі змісту цієї постанови, 02.04.2023р. близько 03 годин 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було здійснено завідомо неправдивий екстрений виклик поліції на номер « 102», з приводу кидання сусідами каміння по даху її будинку, хоча такого насправді не було.

Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з неправомірності і передчасності спірної постанови відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даним конституційним положенням кореспондує ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

У відповідності до ст.31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, а також застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено те, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання ПДР.

За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Нормами ст.183 КУпАП визначено адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Порушення цієї норми, тягне за собою накладення штрафу від 50 до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, об`єктивна сторона правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику служби, зокрема, поліції. При цьому, дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліції. Особа викликає поліцейського ніби то для надання допомоги, знаючи наперед те, що у цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна ж сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику поліцейських.

У відповідності до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У той же час, ст.7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.

Положеннями ст.280 КУпАП закріплено «обов`язок» посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначені дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе виключно за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка, у свою чергу, підтверджена належними та достатніми доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи. При цьому, виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги особи в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, як встановлено з матеріалів справи, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 02.04.2023р. серії ЕГА №1015116 став нібито завідомо неправдивий виклик позивачки наряду поліції, з приводу кидання вночі сусідами каміння на по даху її будинку, що є вчиненням нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Саме такий склад правопорушення зазначено у спірній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та саме за це до неї застосовано штрафні санкції, передбачені у ст.183 КУпАП.

Так, як видно з матеріалів справи, відповідач надав до суду 1-ї інстанції диск із відеозаписом з місця події, на якому зафіксовано моменти прибуття інспекторів поліції на адресу місця виклику, з`ясування у позивачки підстав виклику, проведення огляду території земельної ділянки позивача, здійснення безрезультатних викликів сусідів на суміжній земельній ділянці та складання інспектором поліції у службовому автомобілі постанови про адміністративне правопорушення.

При цьому, як вбачається зі змісту рапорту інспектора поліції Побережняка В.В., останній в ньому повідомляє про те, що під час несення служби 02.04.2023р. (приблизно о 03:00 год.) їх наряд прибув за місцем виклику до позивачки, де було обстежено прилеглу земельну ділянку, перевірено факт наявності/вітсутності сусідів, які на той час там не проживають, а також про те, що заявниці ОСОБА_1 веде себе дивно і їй, на думку інспектора, потрібна психіатрична допомога лікаря.

Отже, з вищевикладених обставин слідує, що 02.04.2023р. інспекторами були здійснені спроби викликати сусідів із сусіднього будинку, на який показувала заявниці ОСОБА_1 , та проведено візуальний огляд території її домоволодіння, в ході якого ніякого каміння не виявлено.

Разом з тим, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, інспекторами поліції не було здійснено уважного огляду даху будинку заявниці ( ОСОБА_1 ), по якому попадали камінням, та не вчинено жодних дій з усного (письмового) опитування сусідів.

Зазначений же файл з відеозаписом, який хоча і не викликає сумнівів у тому, що саме ним були зафіксовані події, які мали місце 02.04.2023р. за участі сторін у даній справі, але свідчить лише про те, що інспекторами патрульної поліції під час візуального огляду сусідньої земельної ділянки, фактично було здійснено виключно імовірне припущення, що на сусідній земельній ділянці ніхто не проживає, без належних на це доказів.

Що ж до повідомленої інформації про проведене опитування сусідів позивача та з`ясуванні обставин стосовно їх не проживання за адресою, за якою позивачем повідомляється про кидання каміння на дах її будинку, то суд 1-ї інстанції цілком вірно не взяв її до уваги, оскільки до суду не надано жодних доказів на підтвердження існування відповідного опитування, телефонного дзвінка і взагалі щодо відібрання інспекторами пояснень від сусідів позивача, що також не зафіксовано на поданій відеофіксації розгляду адміністративної справи 02.04.2023р.

Отже, у даному випадку, колегія суддів констатує відсутність у матеріалах справи будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 правопорушення, вказаного у постанові від 02.04.2023р. серії ЕГА №1015116, та, відповідно, законності дій щодо її складення.

В частині правильності висновків суду 1-ї інстанції, колегія суддів враховує те, що викладені інспектором поліції доводи у рапорті щодо здійснення телефонного дзвінка сусідам заявниці та з`ясуванні у них обставин стосовно їх не проживання у будинку, з якого, за повідомленням ОСОБА_1 , кидають каміння на дах її будинку, як і викладені у рапорті звинувачення зі слів сусідів про необхідність позивача звернутись за допомогою до лікаря, не підтверджено жодним доказом, є безпідставними та необґрунтованими.

Жодного спростування вищевказаних висновків апелянтом не наведено та відповідних доказів не надано.

У цьому контексті, колегія суддів наголошує, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, як і відповідний рапорт, не можуть вважатися беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним і достатнім доказом вчинення порушення за відсутності інших належних доказів. Викладене не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Разом із тим, судова колегія зазначає, що аби чітко встановити, що виклик позивача до поліції був завідомо неправдивим, інспектор поліції, який прибув за таким викликом, повинен був ретельно перевірити усі повідомлені позивачем обставини та тільки лише у випадку їх не підтвердження вони надають інспектору право на притягнення заявника до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП.

Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не надано жодних доказів та відповідно не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Згідно зі ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В обсязі встановлених обставин, судова колегія не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах обох інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено: 03.11.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко