Справа № 419/1567/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року справа №419/1567/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року у справі № 942/1567/21 (головуючий І інстанції Мартинюк В.Б.) за позовом Іщенка Дениса Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до Інспектора поліції Щастинського РВП ГУНП в Луганській області капрала поліції Скоробагатько Євгена Сергійовича, Головного управління Національної поліції в Луганській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову інспектора капрала поліції Щастинського відділу поліції ГУНП в Луганській області Скоробагатька Є.С. серія ЕАН № 4429164 від 02.07.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 02 липня 2021 року інспектором поліції Щастинського відділу поліції ГУНП в Луганській області Скоробагатьком Євгеном Сергійовичем було розглянуто справу та винесено постанову серія ЕАН № 4429164 якою, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу 340 грн.

Проте, повну частину постанови інспектор не надав позивачу, а лише її відривну частину для сплати штрафу.

Відповідно до змісту відривної частини постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом 02.07.2021 о 01 год. 47 хв. здійснив зупинку менш ніж за 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 (г) ПДР - Порушення заборони зупинки на пішохідних переходах.

За обставинами справи позивач дійсно, 02.07.2021 року приблизно о 01 год. 20 хв., рухався на автомобілі SCANIA реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_2 по маршруту м. Станиця-Луганська - м. Кремінна через смт Новоайдар.

На виїзді з смт Новоайдар біля елеватора, зупинився на вимогу поліцейського на блокпосту, який пояснив, що відповідно до вказівки керівництва Управління він зобов`язаний виписати позивачу штраф з будь якої причини.

Позивач заперечував проти безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності, проте працівник поліції проігнорував ці заперечення.

Позивач зазначає, що жодного правопорушення не вчиняв, зупинився на блокпосту, рух транспорту на якому здійснюється за командою чергових працівників поліції.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення серії ЕАН № 4429164 від 02.07.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП закрито.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 гривні та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач Головне управління Національної поліції в Луганській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Витрати на професійну правничу допомогу адвоката не підтверджуються жодними належними доказами.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Відповідно до постанови серії ЕАН №4429164 від 02.07.2021, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом д.з. НОМЕР_3 02.07. о 01 год. 47 хв. здійснив зупинку менше ніж за 10 метрів від пішохідного переходу , чим порушив п. 15.9 (г) ПДР, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.31).

Постанова складена інспектором Щастинського РВП ГУНП в Луганській області Кудіновим І.В.

До ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

02.09.2021 до суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивача про стягнення судових витрат, понесених у результаті розгляду справи, в якому просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у сумі 454 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 5000 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем не надано жодних належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, виходив з предмету спору, обсягу адвокатських послуг, а також з принципів співмірності, розумності та справедливості.

Оцінка суду.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як визначено частиною сьомою статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано:

- договір про надання правової допомоги № 17/21 від 07.07.2021, укладений ОСОБА_1 з адвокатом Іщенко Д.М., про надання правової допомоги у адміністративному провадженні за постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 4429164 по ч. 1 ст. 122 КУпАП в Новоайдарському районному суді Луганської області (а.с.51-52);

- договір на оплату адвокатських послуг до договору про надання правової допомоги №17/21 від 07.07.2021, за яким сторони домовились, що розмір винагороди (гонорару) адвокату за правову допомогу по справі складає 5000 грн, який сплачується клієнтом адвокату на момент складання і підпису договору про надання правової допомоги (а.с.53);

- акт виконаних робіт від 24.09.2021 за договором про надання правової допомоги № 17/21 від 07.07.2021, відповідно до якого правова допомога за період з 07.07.2021 по 24.09.2021 надана адвокатом в повному обсязі, а саме: надано консультації Шипєйкіну А.В., складено та оформлено позовну заяву, прибуття адвокатом у суд 22.07.2021 за викликом по повістці, складення та оформлення клопотання про стягнення судових витрат по справі 27.08.2021, прибуття адвокатом до суду 01.09.2021 для розгляду справи, складання та оформлення клопотання про долучення доказів сплати понесених витрат 24.09.2021, прибуття адвоката до суду 24.09.2021 для розгляду справи (а.с.54)

Оскільки предмет спору в цій справі не є складним, містить один епізод спірних правовідносин, справа не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

В контексті наведеного апеляційний суд звертає увагу апелянта, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення співмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на це, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Однак відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.

Суд таких обставин також не встановив.

Інших доводів щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права відповідачем в апеляційній скарзі не наведено, тому суд не надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині, яка відповідачем не оскаржується.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до частини третьої статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року у справі № 942/1567/21 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 вересня 2021 року у справі № 942/1567/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 06 листопада 2023 року є остаточною та відповідно до частини третьої статті 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв