Справа № 520/5906/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Ніколаєва О.В.

06 листопада 2023 р. Справа № 520/5906/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви від 27.07.2921 року, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із розрахунку 341,62 грн у день за період з 11.05.2017 року по 16.01.2021 року терміном 1.345 календарних днів у сумі 459.476,91 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01,2004 року № 44 (далі постанова № 44).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на факт не проведення з ним належного розрахунку при звільненні, свідченням чого є судові рішення у справах №№: 520/13478/19 та 480/2873/20, які виконані відповідачем, відповідно, - 10.04.2020 року та 16.01.2021 року.

20.04.2021 року до Харківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яке задоволено ухвалою цього суду від 27.04.2021 року.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначає, що невчасний розрахунок за не отриману індексацію грошового забезпечення грошовому еквіваленті та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових потреб, не може вважатися як невчасним розрахунком по заробітній платі, оскільки до складу заробітної плати грошового забезпечення не входить.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04ь жовтня 2021 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Судовим рішенням визнана протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 06.10.2017 року по 16.01.2021 року у розмірі 21.068,30 грн.

Відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 06.10.2017 року по 16.01.2021 року у розмірі 21.068,30 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував правову позицію, сформовану у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, - за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Також судом урахована довідка про розмір грошового забезпечення позивача за березень - квітень 2017 року. Визначено, що грошове забезпечення позивача за два повних місяці служби перед звільненням (за березень - квітень 2017 року) становить 20 838,73 грн. (10 656,00 грн. + 10 182,73 грн.), тобто середньомісячна заробітна плата позивача складає 10 419,37 грн. ((10 656,00 грн. + 10 182,73 грн.)/2 = 10 419,37 грн.). У березні 2017 року та квітні 2017 року був 61 день, отже середньоденна заробітна плата позивача за два повних місяці служби склала 341,65 грн. У день звільнення позивача зі служби 10.05.2017 року, відповідачем не було виплачено всі суми, що підлягали виплаті при звільненні, у розмірі 42 136,57 грн. (7252,22 грн. на виконання рішення ХОАС у справі № 520/13478/19 + 34 884,35 грн. на виконання рішення СОАС у справі № 480/2873/20). Враховуючи дату звільнення позивача зі служби (10.05.2017) та дату виплати заборгованості (16.01.2021), судом установлено, що кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 1346 днів, а сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 11.05.2017 року (наступний день після звільнення) по 16.01.2021 року (день виплати заборгованості) становить 459.860,90 грн. (341,65 грн. * 1346 днів).

Судом також зазначено, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Беручи до уваги зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу середнього заробітку за час затримки при звільненні та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 21.068,30 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його адміністративного позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом не надано оцінки його картці грошового забезпечення, в якій зазначені належні до виплати суми у зв`язку із звільненням. На виконання судових рішень, після звільнення, відповідач йому виплатив 42.136,57 грн, що більше від суми, яка підлягала виплаті при звільненні. Суд при розгляді справи не застосував критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначених Верховним Судом у постанові від 24.06.2021 року у справі № 480/2577/20.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з огляду на наступне.

Судом встановлено та встановлені обставини не спростовуються учасниками справи, що позивач 10.05.2017 року звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу в/ч п/п НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення (а.с. 8).

Згідно вказаного наказу позивачу виплачено: надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премію за особливий внесок у загальні результати служби у розмірі 580% посадового окладу, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% місячного грошового забезпечення з 01 по 10 травня 2017 року; виплатити винагороду за безпосередню участь в АТО у період з 05.05.2017 по 10.05.2017.

Проте, при звільненні з військової служби з позивачем проведено не у повному обсязі остаточний розрахунок, зокрема, нездійснено нарахування та виплату грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2017 рік та індексації грошового забезпечення за період з 10.07.2016 року по 10.05.2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 року у справі № 520/13478/19 задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_2 ).

Так, судовим рішенням визнані протиправними дії в/ч НОМЕР_1 (пп НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового станом на день звільнення з військової служби 10.05.2017 року з урахування додаткових видів винагороди.

Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення з урахуванням додаткових видів грошової винагороди станом на день звільнення з військової служби 10.05.2017 з урахування додаткових видів винагороди.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 року у справі № 480/2873/20 частково задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Судовим рішенням, зокрема, визнана протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.07.2016 року до 10.05.2017 року. Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.07.2016 року до 10.05.2017 року.

10.04.2020 року на виконання рішення у справі № 520/13478/19 позивачу нараховано та виплачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016, 2017 роки у розмірі 7.252,22 грн.

16.01.2021 року на виконання рішення у справі № 480/2873/20 позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 10.07.2016 року до 10.05.2017 року у розмірі 34 884,35 грн.

Частиною другою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 року у справі № 360/3574/19 вказав, що питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду.

У постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 Кодексу законів про працю України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений ст. 117 Кодексу законів про працю України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновком Великої Палати Верховного Суду якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній у постанові підсумувала, що з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 Кодексу законів про працю України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшення судом розміру означеного середнього заробітку, передбаченого ст. 117 Кодексу законів про працю України, має залежати від розміру недоплаченої суми, належної працівникові при звільненні.

Мета відшкодування, передбаченого ст. 117 Кодексу законів про працю України, полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Тож, саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Ці висновки підтримані Великою Палатою Верховного Суду і у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17.

На підтримку наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, 30.11.2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Застосовуючи означені підходи до обставин цієї справи, колегія суддів враховує таке.

Судом встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 (10.05.2017 року) відповідачем не виплачені сума грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2017 рік у розмірі 7 252,22 грн. та сума індексації грошового забезпечення за період з 10.07.2016 року до 10.05.2017 року у розмірі 34 884, 35 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 44 922,97 грн., з яких 2 786,40 грн. грошове забезпечення з 01.05.2017 року по 10.05.2017 року (оклад за військове звання 12,90; посадовий оклад 220,97 грн.; НВОВЗ 50% - 116,64 грн.; премія 515% - 1138,00 грн.; ШДГВ 60% - 620,17 грн; винагорода за участь в АТО 677,42 грн.), що складає 6,20 % виплат, належних позивачу при звільненні, а також 7 252,22 грн. грошова компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2017 рік, що складає 16,14 % від загальної суми належної позивачу при звільненні, а також 34 884,35 грн. індексація грошового забезпечення за період з 10.07.2016 року до 10.05.2017 року, що складає 77,65 % від загальної суми належної позивачу при звільненні.

Сума грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у розмірі 7 252,22 грн. отримана позивачем на картковий рахунок 10.04.2020.

Ця сума складає 16,14 % від розміру загальної суми, належної позивачу при звільнені, а тому, з урахуванням сформованих Верховним Судом підходів, розмір середнього заробітку за ст. 117 КЗпП України має розраховуватися у відсотковому відношенні прямо пропорційно до несвоєчасно нарахованих та виплачених сум відповідачем, належних позивачу при звільненні, за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Сума середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані щорічні чергові відпустки по день фактичного розрахунку складає: 1065 х 341,62 грн. = 363 825,3 грн., де 1065 - кількість днів затримки, 341,62 грн. середньоденний розмір грошового забезпечення.

З урахуванням сформованих Верховним Судом підходів щодо визначення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, належним способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь 58 721,40 грн. як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (16,14 % від 363 825,3 грн.).

Сума індексації грошового забезпечення у розмірі 34 884,35 грн. отримана позивачем на картковий рахунок 16.01.2021 року.

Ця сума складає 77,65 % від розміру загальної суми, належної позивачу при звільнені, а тому, з урахуванням сформованих Верховним Судом підходів, розмір середнього заробітку за ст. 117 КЗпП України має розраховуватися у відсотковому відношенні прямо пропорційно до несвоєчасно нарахованих та виплачених сум відповідачем, належних позивачу при звільненні, за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Сума середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористані щорічні чергові відпустки по день фактичного розрахунку складає: 1346 х 341,62 грн. = 459 820,52 грн., де 1346 - кількість днів затримки, 341,62 грн. середньоденний розмір грошового забезпечення.

З урахуванням сформованих Верховним Судом підходів щодо визначення розміру відшкодування, визначеного відповідно до ст. 117 КЗпП України, належним способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь 350 062,13 грн. як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (77,65 % від 459 820,52 грн.).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 10.05.2017 року по 10.04.2020 року у розмірі 58 721,40 грн. та з 10.05.2017 року по 16.01.2021 року у розмірі 350 062,13 грн.

Суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 року у справі № 761/9584/15-ц та висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19, помилково виснував, що стягненню з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає сума у розмірі 21 068,30 грн.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові № 320/4946/22 від 12.10.2023 року.

Оскільки означені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені з 10.05.2017 року по 10.04.2020 року у розмірі 58 721 (п`ятдесят вісім тисяч сімсот двадцять одну) гривню 40 коп. та з 10.05.2017 року по 16.01.2021 року у розмірі 350 062,13 грн. (триста п`ятдесят тисяч шістдесят дві) гривні 13 копійок.

У задоволені позовних вимог в іншій частині ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц