Справа № 478/1385/23
Суддя: Сябренко І. П.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №478/1385/23
пров. №2-а/478/15/2023
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2023 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

представника позивача Назарова С.А.

відповідача Моісеєва О.О.

захисника Задерецького В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовною заявою Казанківського сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

В с т а н о в и в:

08 листопада 2023 року Казанківський сектор Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців.

Вимоги обґрунтовано тим, що 06 листопада 2023 року співробітниками УМП ГУНП в Миколаївській області виявлено іноземця громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме, знаходиться на території України без наявності документів, що б надавали йому право законного перебування в Україні.

В цей же день відповідача згідно ч. 2 ст. 263 КУпАП було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення особи та подачі відповідного адміністративного позову та прийнято рішення про його поміщення до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України».

Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України в 2009 році з приватною метою. Документи, що посвідчують його особу, підтверджують його громадянську належність до будь-якої держави, дають право перебувати на території України на законних підставах, а також що дають право на перетин державного кордону Україні відсутні. Проте, для отримання документів на право перебування на території України до компетентних органів не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не отримував, будь-яких інших дій щодо легалізації свого становища в Україні не вживав. Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2020 року ОСОБА_1 засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Відбував покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)». 06 листопада 2023 року звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання.

Постановою Казанківського сектору УДМС України в Миколаївській області від 06 листопада 2023 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП.

Також 06 листопада 2023 року Казанківським сектором УДМС України в Миколаївській області відносно відповідача було прийняте рішення про його примусове видворення.

Враховуючи зазначене, існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також існує ризик створення загрози громадському порядку, що, з огляду також на відсутність у відповідача документа, який дає право на виїзд з України, є підставою для застосування судом до іноземця заходів затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, відповідно до ч.1 ст. 289 КАС України.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 08 листопада 2023 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено до негайного розгляду з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача Назаров С.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі. При цьому зазначив, що відповідач станом на даний час не ідентифікований у встановленому законодавством порядку, оскільки відсутня інформація з країни походження, а також відсутні належні документи, що дають право перетину державного кордону України.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що він має бажання та можливість самостійно отримати документи та залишитись проживати на території України. Підтвердив факт прибуття на територію України у 2009 році.

Представник відповідача адвокат Задерецький В.А. у судовому засіданні підтримав позицію відповідача, додавши, що у відповідача не було можливості вжити заходів щодо вирішення питання законного проживання на території України, оскільки останній починаючи з 2015 року перебував в місяцях позбавлення волі. Також вказував на те, що особу відповідача ідентифіковано довідкою про звільнення з місць позбавлення волі, що в свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 06 листопада 2023 року співробітниками УМП ГУНП в Миколаївській області виявлено іноземця - громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме, проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні.

В цей же день відповідача згідно ч. 2 ст. 263 КУпАП було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення особи та подачі відповідного адміністративного позову та прийнято рішення про його поміщення до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України».

Проведеною перевіркою встановлено, що у громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , відсутні документи, які б посвідчували його особу, підтверджує його громадську приналежність до будь-якої держави, дають право перебувати на території України на законних підставах та право на перетин державного кордону України.

Відповідно до даних інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», станом на 06.11.2023 року відсутні відомості про перетин держаного кордону в напрямку «В`їзд» або «Виїзд» громадянином Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що прибув на територію України в 2009 році з приватною метою, паспорт втрачений на території України.

Відповідно до обліку територіальних органів ДМС України, громадянин Республіки Узбекистан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не значиться щодо звернення та документування посвідками на постійне або тимчасове проживання, реєстрації місця проживання, документування паспортом громадянина України або паспортом громадянина України для виїзду за кордон, продовження строку перебування, прийняття рішень про примусове повернення/видворення, заборону в`їзду на територію України, звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та набуття цих статусів.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.02.2020 року ОСОБА_1 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі положень ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 06.11.2018 року по 10.08.2021 року. Звільнений з ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» 06.11.2023 року по відбуттю строку покарання.

Постановою Казанківського сектору УДМС України в Миколаївській області від 06 листопада 2023 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення в вигляді штрафу в сумі 3400 грн., який відповідачем не сплачено.

06 листопада 2023 року Казанківським сектором УДМС України у Миколаївській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 прийнято рішення про його примусове видворення з України, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства,на підставі положень ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Рішенням Казанківського сектору УДМС України у Миколаївській області від 06 листопада 2023 року вирішено помістити до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України» громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою встановлення особи, з`ясування обставин правопорушення та подання адміністративного позову до суду, для забезпечення виконання прийнятого Управлінням рішення про примусове видворення за межі України.

Статтею 29 Конституції України кожній людині гарантується право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку , встановлених законом. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, який набрав чинності з 11 вересня 1997 року, Україна як член Ради Європи ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), взявши на себе зобов`язання поважати права людини. Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначаються Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-ІІІ.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а особою без громадянства за приписами пункту 15 частини першої статті 1 цього ж Закону розуміється особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України № 3773 визначено, що нелегальним мігрантом є іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону № 3773 закріплено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону № 3773 іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону).

Частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина четверта статті 30 Закону № 3773-VI).

За визначенням пункту 27 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Згідно із частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного із зазначених у цій статті заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина 11 статті 289 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст.9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Постановою Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.2012 року затверджено «Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Підпунктом 2 п.2 вказаного Порядку встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Статтею 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також пунктами 5,8 Порядку передбачено можливість продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України територіальними органами або підрозділами ДМС на підставі відповідної заяви.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач прибув на територію України у 2009 році, не був документований дозволом на імміграцію, посвідками на постійне/тимчасове проживання, паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Перебуваючи на території України протягом значного часу, відповідач не скористався можливістю легалізувати своє перебування, будь-яких належних заходів для цього не вживав, порушивши тим самим вимоги міграційного законодавства щодо термінів тимчасового перебування на території України.

Щодо наявності сім`ї на території України відповідач також достовірних доказів суду не надав, оскільки він не перебуває у зареєстрованому шлюбі, не зазначений батьком дитини, не має місця реєстрації на території України взагалі.

За вказаних обставин, відсутності відомостей та не надання стороною відповідача доказів, щодо наявності у останнього близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування на території України, порушення вимог міграційного законодавства щодо термінів перебування на території України, дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованою вимогу про затримання та поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців, оскільки судом встановлено наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, самостійно не покине територію України, оскільки у нього відсутній документ, що дає право на виїзд з України - що прямо передбачено ч.1 ст. 289 КАС України.

Суд зауважує, що відповідач, перебуваючи на території України протягом значного періоду часу, не скористався можливістю легалізувати своє перебування. Так, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем подавалися відповідні заяви до органів Державної міграційної служби для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну, або вчинялися інші дії з метою легалізації свого перебування - до моменту його затримання.

Таким чином, затримання відповідача, не зважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданим і належним, тому що в цьому випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатнім для гарантування виконання такою особою певних обов`язків, пов`язаних із залишенням території України. Затримання до закінчення процедури видворення, в тому числі для належної оформлення документів іноземцю для перетину державного кордону, та із врахуванням дотримання вимог національного закону не може становити порушення пункту 1 статті 5 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.07.2020 року по справі № 743/1268/16-а, 18.12.2019 року у справі №638/18780/16-а, від 07.11.2019 року у справі №367/2334/19, від 27.02.2020 року у справі №585/2811/19, від 20.10.2020 року у справі №743/1027/18.

Таким чином, суд доходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову щодо затримання громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України в порядку частини четвертої статті 30 Закону № 3773-VI .

Керуючись ст.ст.2,5,6,9,72-78,241-248,194,205,229,250,268,271,288,289 КАС України, суд

В и р і ш и в:

Позов Казанківського сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на шість місяців.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення про затримання іноземця або особи без громадянства не зупиняє його виконання.

Суддя Сябренко І.П.