Справа № 640/10666/20
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

27 жовтня 2023 року 640/10666/20

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін питання залишення позову без розгляду в адміністративній справіза позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Державної інспекції архітектури та містобудування України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про скасування припису в частині, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (далі також відповідач, Департамент), Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі також співвідповідач, ДІАМ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_2 (далі також третя особа),в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- скасувати пункт 1 вимог припису №С2405/1 від 24.05.2019 року (правильна дата 24.05.2019 року) ДАБІ в Київській області, виданий порушнику ОСОБА_2 , згідно з яким від нього вимагають внести зміни до будівельного паспорту №80 від 20.02.2015 року - в частині зміни розмірів «господарчої будівлі» (надвірна будівля) з 8,4м х 12м на 14,64м х 12,22м, як такий, що грубо порушує та ігнорує частину четверту статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який забороняє державну реєстрацію капітальних споруд переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення (а це - саме дана «господарча будівля», що складена з 3-х морських контейнерів без фундаменту, яку можна перемістити), отже забороняється «вносити» дані про ці споруди до дозвільного документу - Будівельного паспорту. Вимога « 1 припису» №С2405/1 повністю суперечить рішенню Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року у справі №810/4638/17, залишеному без змін Шостим апеляційним адміністративним судом 11.03.2019 року, де вказується, що приведення фактичних даних об`єктів на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , у відповідність до вимог до забудови та схеми забудови будівельного паспорта №80 від 20.02.2015 року, в якому господарська будівля має розміри 8,4м х 12м;

- зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію у Київській області внести до припису №С2405/1 пункти про: дотримання відстані об`єктів до паркану - мін. 4 м, знесення навісу для складування прибудованого до господарчої будівлі з південної сторони, знесення навісу для складування масштабних розмірів розташованого на північ від надвірної будівлі, знесення вагонів-оптовок в кількості більше 10 шт. (об`єкти промислового призначення), які відсутні в схемі забудови земельної ділянки будівельного паспорта № НОМЕР_1 від 20.02.2015 року, знесення паркану висотою 4 м 35 см з облаштуванням паркану висотою 1 м 60 см, тим самим виконуючи пункту 5 вимог до забудови земельної ділянки будівельного паспорта №80 від 20.02.2015 року;

- вимогу 2 припису №С2405/1 про перебування «господарської будівлі» до розмірів 8,4 м х12 м (як зазначено в будівельному паспорті №80 від 20.02.2015 року) залишити без змін;

- зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію у Київській області подати звіт про виконання рішення суду у визначений судом термін.

Позовну заяву, з урахуванням уточнень, обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є власником та користувачем сусідньої з ОСОБА_2 земельної ділянки, яка використовується останнім всупереч її цільового призначення, що призводить до забруднення повітря та постійного шуму працюючої важкої техніки.

Так, 24.05.2019 року Департаментом видано припис №2405/1 про усунення ОСОБА_2 порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Водночас, позивач вважає пункт 1 вказаного припису від 24.05.2019 року № 2405/1 протиправним, та таким, що винесений всупереч рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року у справі № 810/4638/17. Крім того, позивач посилається на те, що більшість порушень з боку ОСОБА_2 протиправно не вказані Департаментом в оскаржуваному приписі.

Крім того, позивачем зауважено, що ОСОБА_2 оскаржує вказаний припис в рамках справи №640/10910/19, в якій ОСОБА_3 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В той же час, оскільки судом відмовлено ОСОБА_3 у залученні останньої до участі у справі №640/10910/19 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, позивач звернулася із цим позовом.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що на підставі рішення київського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року у справі №810/4638/17 Департаментом видано направлення від 08.05.2019 року №278.19/01 для проведення позапланової перевірки у період з 13.05.2019 року по 24.05.2019 року на об`єкті за адресою: АДРЕСА_2 , Замовник будівництва ОСОБА_2 .. За результатами проведення цієї перевірки відповідачем встановлено, що Замовником будівництва ОСОБА_2 виконано будівельні роботи з будівництва господарської будівлі розмірами 14,64 м х 12,22 м, в той час, як будівельним паспортом передбачено будівництво господарської будівлі розмірами 8,4 м х 12, 0 м, що є відхиленням від затверджених проектних рішень (будівельного паспорту), з огляду на що, Департаментом складено відповідний припис про усунення порушень від 03.05.2017 року №С-0305/1.

В подальшому за результатами повторної позапланової перевірки об`єкта будівництва Департаментом встановлено не виконання ОСОБА_2 припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних стандартів і правил від 03.05.2017 року №С-0305/1, з огляду на що, Департаментом складено, зокрема, припис про усунення порушень від 15.02.2018 року №С-1502/1.

Під час проведення позапланової перевірки в період з 13.05.2019 року по 24.05.2019 року, Департаментом встановлено не виконання ОСОБА_2 вимог припису від 15.02.2018 року №С-1502/1, про що складено Акт від 24.05.2019 року №Т-2405/1, протокол про адміністративне правопорушення від 24.05.2019 року №1-Л-А-2405 та винесено припис від 24.05.2019 року №С-2405/1. Зокрема, ОСОБА_2 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 188-42 та притягнуто до відповідальності, про що винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 05.06.2019 року №А-0506/1.

В свою чергу, припис від 24.05.2019 року №С-2405/1 та постанова від 05.06.2019 року ОСОБА_2 оскаржуються у справі №640/10910/19, за судовим рішенням в якій у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, чим підтверджується правомірність припису та відповідність останнього вимогам законодавства України.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Співвідповідач просить у задоволенні позову відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права та дискреційності повноважень Департаменту у встановленні порушень законодавства у сфері містобудування, а також обранні заходу усунення таких порушень.

Крім того, ДІАМ звертає увагу, що не є стороною у справі №810/4638/17 та не є правонаступником Департаменту, з огляду на що, зобов`язання останнього внести зміни до припису, виданого Департаментом, як про те просить позивач у позовній заяві, не є правомірним.

Третя особа проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що 08.10.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі- продажу земельної ділянки з розташованою на ній надвірною будівлею за адресою: АДРЕСА_2 , що в цілому складається з навісу «літера Б», колодязю питного «літера І», огорожи №1, 2 загальною площею 82, 2 кв.м.

Так, ОСОБА_4 , отримано новий будівельний паспорт та іншу документацію, яку не оскаржено, є чинною та внесена до відповідних реєстрів.

Враховуючи викладене, на переконання третьої особи, позовними вимогами втрачено свою актуальність позаяк суду слід відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2020 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2021 року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2021 року прийнято до розгляду заяву про доповнення до позовних вимог.Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 рокута від 16.06.2021 року повернуто без розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.06.2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2021 року зупинено провадження у справі №640/10666/20 до завершення ліквідаційної процедури Державної архітектурно-будівельної інспекції України та встановлення її правонаступника.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2022 року поновлено провадження у справі №640/10666/20, залучено до участі у справі у якості співвідповідача - Державну інспекцію архітектури та містобудування України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2022 року повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

13.12.2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», статтею 1 якого ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 року вказаний Закон опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022 року.

09.05.2023 року на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №640/10666/20, які за результатами автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 року суддею Балаклицьким А.І. прийнято до свого провадження адміністративну справу №640/10666/20, розгляд якої призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником та користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , що безпосередньо межує із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , належною на праві власності, на момент виникнення спірних правовідносин, ОСОБА_2 .

Вважаючи, що ОСОБА_2 використовує земельну діяльну за адресою: АДРЕСА_2 не за її цільовим призначенням, визначеного державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №415401 (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд), а саме у підприємницьких цілях промислово-виробничого характеру, ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про зобов`язання відповідача забезпечити контроль по приведенню фактичних даних об`єктів забудови розташованих за адресою: АДРЕСА_2 у відповідність до вимог до забудови земельної ділянки та схеми забудови земельної ділянки Будівельного паспорту №80 від 20.02.2015 року, виданого відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року у справі №810/4638/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області забезпечити контроль по приведенню фактичних даних об`єктів забудови розташованих за адресою: АДРЕСА_2 у відповідність до вимог до забудови земельної ділянки та схеми забудови земельної ділянки Будівельного паспорту №80 від 20 лютого 2015 року виданого відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року № 553, на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року у справі №810/4638/17, Департаментом видано направлення від 08.05.2019 року №278.19/01 для проведення позапланової перевірки у період з 13.05.2019 року по 24.05.2019 року на об`єкті за адресою: АДРЕСА_2 .

24.05.2019року Департаментом винесено припис № С-2405/1 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і прави. Вказаний Припис виданий гр. ОСОБА_2 та прийнятий за результатами позапланової перевірки, проведеної на об`єкті за адресою: АДРЕСА_2 .

Приписом № С-2405/1 вимагається усунути допущені порушення шляхом:

- внести зміни до будівельного паспорту, який виданий відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації від 20.02.2018 року № 80 в частині зміни розмірів господарчої будівлі (надвірна будівля) з 8,4 м х 12,0м на 14,64 м х 12, 22 м до 24.07.2019 року;

- перебудувати господарчу будівлю (надвірна будівля) розмірами 14,64 м х 12,22 м відповідно до розмірів, які зазначені у будівельному паспорті (8,4м х 12,0м), який виданий відділом містобудування та архітектури Києво-Святошинської райдержадміністрації від 20.02.2018 року № 80 до 24.07.2019 року.

В свою чергу, ОСОБА_1 вважає вимогу пункту 1 припису такою, що грубо порушує вимоги частини четвертої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою забороненоздійснювати державну реєстрацію капітальних споруд переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення. Крім того, позивач вважає, що вказана вимога суперечить резолютивній частині залишеного без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 року у справі №810/4638/17.

Зокрема, позивач вважає, що необхідним є внесення до припису №С2405/1 пункти про: дотримання відстані об`єктів до паркану - мін. 4 м, знесення навісу для складування прибудованого до господарчої будівлі з південної сторони, знесення навісу для складування масштабних розмірів розташованого на північ від надвірної будівлі, знесення вагонів-оптовок в кількості більше 10 шт. (об`єкти промислового призначення), які відсутні в схемі забудови земельної ділянки будівельного паспорта №80 від 20.02.2015 року, знесення паркану висотою 4 м 35 см з облаштуванням паркану висотою 1 м 60 см, тим самим виконуючи пункту 5 вимог до забудови земельної ділянки будівельного паспорта №80 від 20.02.2015 року.

Враховуючи незгоду із приписом, виданим третій особі, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав, порушених Департаментом внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків, визначених судовим рішенням.

Разом з тим, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, з огляду на наступне.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.04.2022 року у справі №815/1484/18, правомірність оскаржуваного рішення має перевірятися за позовом належного позивача.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами першою та третьою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно із статтею 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Частиною першою, другою статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Так, предметом спору у справі є оскарження фізичною особою ОСОБА_1 припису, виданого Департаментом Замовнику будівництва іншій фізичній особі, ОСОБА_2 ..

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначені Законом Українивід 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі також - Закон № 3038 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 41 Закону №3038 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом.

Ця ж норма закріплена у абзаці 3 пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553 (далі також Порядок №553).

Відповідно до частини восьмої статті 7 Закону України від 05.04.2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі також Закон №877), припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону №877 невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Так, частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів).

Під рішенням суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

У абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що «...за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 року №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, припис є розпорядчим актом органу державного нагляду, який видається суб`єкту господарювання для усунення останнім встановлених під час перевірки порушень, отже відповідає усім ознакам індивідуального акта в розумінні пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, право на оскарження індивідуального акту суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 14.03.2018 року у справі № 9901/22/17, від 06.06.2018 року у справі №800/489/17, від 12.06.2018 року у справі № 800/587/17, від 16.10.2018 року у справі №9901/415/18, від 09.04.2019 року у справі № 9901/611/18, від 21.08.2019 року у справі №9901/283/19, від 18.09.2019 року у справі № 9901/284/19, від 13.11.2019 року у справі № 9901/331/19 та інш.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (до прикладу, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України», пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Згідно із змістом оскаржуваного у цій справі припису №С-2405/1 від 24.05.2019 року, висновується, що такий видано суб`єкту господарювання ОСОБА_2 , тобто, вказаний індивідуальний акт породжує права та обв`язки лише для суб`єкта, якому такий припис адресовано. В свою чергу, позивач ОСОБА_1 до кола таких суб`єктів не належать.

Так, у постанові від 16.03.2023 року у справі №9901/494/21 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Однією із цілей таких обмежень є недопущення розгляду в судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) адресатів індивідуальних актів, зокрема, як у цій справі. І така мета досягається законодавчо встановленим обмеженням, тобто останнє є пропорційним переслідуваній меті.

Отже, суб`єктом звернення до адміністративного суду із позовом про скасування (в частині)припису С-2405/1 від 24.05.2019 року є саме ОСОБА_2 , в той час, як позивачем у справі, що розглядається, є ОСОБА_1 , яка вважає свої права порушеними внаслідок будівельних робіт на сусідній земельній ділянці.

Суд зауважує, що процесуальна правосуб`єктність не завжди збігається з правосуб`єктністю в матеріальних правовідносинах, а тому не можна їх вважати тотожними поняттями.

Враховуючи викладене, хоч у позивача формально й наявна адміністративна процесуальна дієздатність, суд зауважує, що в силу положень пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства Україниу ОСОБА_1 відсутнє право звернення до адміністративного суду із позовом щодо оскарження припису №С-2405/1 від 24.05.2019 року, тобто, в даних правовідносинах, що склалися, ОСОБА_1 не може набути реально існуючих прав та обов`язків, які визначають адміністративно-процесуальний статус останньої як позивача у справі, оскільки припис, як індивідуальний акт, не породжує для ОСОБА_1 жодних прав чи обов`язків.

Суд звертає увагу позивача, що завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, ОСОБА_1 не володіє адміністративною процесуальною дієздатністю у межах оскарження припису №С-2405/1 від 24.05.2019 року саме в якості позивача у справі.

Таким чином, у суду відсутні підстави надання оцінки вказаним позивачем обставинам, наданим доказам щодо не відповідності припису вимогам законодавства України та вирішення справи по суті.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається, якщо її подала особа, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, вона не підписана, її підписала особа, яка не має права її підписувати, або особа, посадове становище якої не вказано. Такий процесуальний наслідок суд застосовує до відкриття провадження у справі.

В свою чергу, згідно з пунктом 1 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо його подала особа, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності. Такий процесуальний наслідок суд застосовує, якщо про вказані обставини стало відомо після відкриття провадження у справі.

Отже, на переконання суду, позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду з підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу, позивач скористався правом на судовий захист та такий захист позивачу надано відповідно до способу захисту, обраного останньою.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 73-80, 240, 245, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 залишити без розгляду .

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвалу суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статті 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Балаклицький А. І.