Справа № 380/17519/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/17519/22 пров. № А/857/6900/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

за участі секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кміть М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року (головуючий суддя Чаплик І.Д., м. Львів) у справі № 380/17519/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування наказу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просила визнати протиправною діяльність державного секретаря Міністерства юстиції України Богачової Олени Віталіївни з видачі (підписання) наказів Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», 22 грудня 2021 року №3186/к «Про поновлення», 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу» щодо невведеної у штатний розпис посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області; визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №4874/5 від 02.11.2022 «Про скасування наказу».

Обґрунтовує позов тим, що діями Міністерства юстиції України з видачі наказів від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», 22 грудня 2021 року №3186/к «Про поновлення», 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу» не відновлено всі її права, як працівника, якого поновлено на роботі на підставі судового рішення від 29.03.2016 року у справі №813/7679/14. Зокрема, поновлення на роботі відбувалось без її участі, з обмеженням інформації про поновлення, а посаду начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції, на яку її поновлено, не введено у штатний розпис, що зумовило протиправність дій відповідача з видачі подальших наказів, невиплату належних їй коштів як поновленому працівнику, неприсвоєння їй чергового рангу як державному службовцю, ненарахування поновленому працівнику коштів за затримку виконання рішення про поновлення на роботі, а в подальшому протиправне звільнення. Зазначає, що виконання судового рішення про поновлення її на роботі обмежилось лише виданням формальних наказів, де вказано лише поновити її на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції, а фактичне поновлення на роботі не відбулось, так як такої посади на час виконання судового рішення про поновлення на роботі не існувало, а змін до штатного розпису не внесено. Невиконання відповідачем постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі № 813/769/14 та видання протиправного, на думку позивача, наказу №4874/5 від 02.11.2022 «Про скасування наказу» зумовило звернення з даним позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, не досліджено обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми процесуального права, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не встановлено належним чином предмет доказування, не взято до уваги преюдиційні факти, встановлені судовими рішеннями, не враховано, що підставою звернення її до суду стала триваюча протиправна діяльність відповідача, яка полягає у виданні наказів щодо поновлення її на роботі на відсутній, не введеній у штатний розпис посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Зазначає, що судом не взято до уваги, що поновлення її на роботі на підставі судового рішення від 29.03.2016 року мало відбутися негайно, без відкриття виконавчого провадження, а її права мали бути відновлені внесенням посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції у штатний розпис, а не констатацією у наказі №3276/к «Про поновлення» від 28.10.2020 про поновлення на цій посаді. Натомість, поновлення її на роботі тривало роки і позбавило її належних їй коштів за оплату праці.

Зазначає, що судом не враховано, що подальші видання наказів, які стосуються посади, неіснуючої у штатному розписі, також є протиправними та сприяли невиплаті заробітної плати.

Просить апеляційний суд дати правові висновки щодо триваючої діяльності відповідача, яка полягає у прийнятті рішень, виданні наказів щодо відсутньої, не введеної з 2020 року ( часу поновлення її на роботі на підставі судового рішення ) у штатний розпис посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області; перевірити чи видані оскаржувані накази пропорційно; дослідити оскаржувану діяльність відповідача, яка прямо пов`язана із застосуванням недійсного правочину нечинного штатного розпису.

Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відновлення її права на працю фактично не відбулось, рішення про поновлення її на роботі виконано лише частково, а предметом позову є протиправна діяльність відповідача, яка розпочалась з 2020 року після винесення наказу №3276/к «Про поновлення» від 28.10.2020, що прийнятий без врахування рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2518/22, яким підтверджується обгрунтованість її звернень до відповідача за захистом вже захищеного судовим рішенням від 29.03.2016 року у справі № 813/769/14 її права на працю. Судом не встановлено наявність штатного розпису з посадою начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області; ким та коли затверджено штатний розпис; не встановлено, з якої дати посада підлягала введенню у штатний розпис; не досліджено жодного штатного розпису на час видання наказів державним секретарем у 2020-2022 роках. Судом не враховано, що видання наказів не може грунтуватись на нечинних правочинах ( нечинних штатних розписах ).

Вказує, що судом першої інстанції не застосовано практику Верховного Суду, зокрема, постанову Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №702/725/17, де зроблені висновки про те, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі на підставі рішення суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта.

Зазначає, що судом не надано оцінку протиправності дій, вчинених державним секретарем на виконання рішення суду про поновлення на роботі, зокрема, непоновлення на рівнозначній посаді і неприйняття рішення щодо введення посади у діючий штатний розпис установи, так і протиправності дій, вчинених під час видання наказів від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», 22 грудня 2021 року №3186/к «Про поновлення», 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу», зокрема, неознайомлення позивача з наказами, невведення посади у штатний розпис, незапропонування рівнозначної посади, невизначення позивачу робочого місця, неприсвоєння категорії та рангу державного службовця, невнесення запису у трудову книжку.

Щодо оскаржуваного наказу №4874/5 від 02.11.22 апелянт зазначає, що він є протиправним, оскільки в основі містить недійсний правочин, який не створює юридичних наслідків. Крім того, зазначає, що її не ознайомлено з оригіналом наказу і з належно засвідченою копією та не надано належно засвідченої копії наказу, що не досліджено судом першої інстанції.

Стверджує про порушення права на ефективний засіб юридичного захисту і просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив щодо її задоволення та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Під час апеляційного розгляду апелянт ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, підтримав доводи, зазначені у відзиві.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, проаналізувавши письмові докази, які є в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, наказом Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено із займаної посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі п.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

Позивач оскаржила даний наказ до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі №813/7679/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 листопада 2017 року визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено позивача на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 28 жовтня 2014 року.

28.10.2020 на підставі вищенаведених судових рішень Міністерством юстиції України видані накази №3275/к «Про скасування наказу» та №3276/к «Про поновлення», якими було скасовано наказ №2331/к від 27.10.2014 «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Апеляційний суд зазначає, що накази Міністерства юстиції України від 28.10.20 №3275/к та №3276/к не були предметом судового оскарження.

У зв`язку із тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції і згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 22.11.2019 внесено запис №7000044 про припинення юридичної особи - Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, Міністерство юстиції України листом від 29.10.2020 № 8776/14.3/-20 «Про ознайомлення з наказами та попередження про наступне звільнення» попереджено ОСОБА_1 про припинення державної служби на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу та звільнення із займаної посади не раніше, ніж через 30 календарних днів з дня попередження.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23 грудня 2020 року відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу з припиненням державної служби.

17 грудня 2020 року Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області прийнято наказ № 101/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 року № 3767/к «Про звільнення».

Не погодившись із вищезазначеними наказами про її звільнення, ОСОБА_1 звернулась до суду про їх скасування та поновлення на роботі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі № 380/876/21 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду та ухвалено нове, яким визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення»; визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 17.12.2020 № 101/к «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 року № 3767/к «Про звільнення»; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020.

22.12.2021 Міністерство юстиції України видало наказ від № 3186/к «Про поновлення».

Зі змісту наказу Міністерства юстиції України № 3186/к «Про поновлення» від 22.12.2021 вбачається, що він виданий відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі № 380/876/21 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21 і ним: 1) скасовано наказ від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення», 2) поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020 року.

Підставами видання наказу зазначено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі № 380/876/21, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21.

Апеляційний суд зазначає, що наказ Міністерства юстиції України від 22.12.21 № 3186/к позивачем ОСОБА_1 не оскаржувався.

Листом Міністерства юстиції України №4565/3858-32-22/14.3 від 14.01.2022 ОСОБА_1 попереджено про звільнення із займаної посади у зв`язку з ліквідацією державного органу та поінформовано про наявні вакансії у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції державної служби категорій «Б» та «В» згідно з додатком до попередження. Попереджено, що у разі відмови від переведення на одну з вакантних посад позивачка підлягатиме звільненню із займаної посади відповідно до п. 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

15.02.2022 ОСОБА_1 звернулась із заявою до державного секретаря Міністерства юстиції України, у якій просила звільнити її з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області для подальшої роботи на посаді начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Іншою заявою просила призначити її на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Наказом Міністерства юстиції України від 21.02.2022 № 217/к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2022 №389/К «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 21.02.2022 № 217/к «Про звільнення» позивача звільнено із займаної посади для переведення на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2022 №390/К ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що наказ Міністерства юстиції України від 21.02.2022 № 217/к та накази Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2022 №389/К та №390/К позивачем ОСОБА_1 не оскаржувались.

Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 про поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, та залишено у силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у цій справі, яким позивачу ОСОБА_1 в позові про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення від 16.12.20 №3767/к та поновлення на роботі на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області відмовлено.

02.11.2022 Міністерством юстиції винесено оскаржуваний наказ № 4874/5 «Про скасування наказу», яким скасовано наказ Міністерства юстиції від 22.12.2021 № 3186/к «Про поновлення» щодо поновлення ОСОБА_1 з 24 грудня 2020 року на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

З дослідженого судом змісту цього наказу встановлено, що він виданий відповідно до постанови Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21.

Вважаючи протиправним наказ №4874/5 від 02.11.2022 «Про скасування наказу», а також діяльність державного секретаря Міністерства юстиції України ОСОБА_2 з видачі (підписання) наказів Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», 22 грудня 2021 року №3186/к «Про поновлення», 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу» щодо невведеної у штатний розпис посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, позивач звернулась до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскарження діяльності державного секретаря Міністерства юстиції України з видачі наказів, які передували звільненню позивача, правомірність якого встановлена постановою Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 380/876/21, не є ефективним способом захисту порушеного права позивача на працю та не може його поновити в такий спосіб.

Щодо оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України №4874/5 , то суд прийшов до висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий правомірно, оскільки у зв`язку із скасуванням Верховним Судом постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 380/876/21 про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення і поновлення ОСОБА_1 на роботі, і залишенням у силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 про відмову в задоволенні позову, правові підстави чинності наказу, яким ОСОБА_1 поновлено на роботі, відпали.

Колегія суддів, надаючи оцінку апеляційній скарзі, обставинам справи та судовому рішенню виходить із наступного.

У справі, що розглядається, предметом спору є визнання неправомірними дій державного секретаря Міністерства юстиції України ОСОБА_2 з видачі (підписання) наказів Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», 22 грудня 2021 року №3186/к «Про поновлення», 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу» щодо невведеної у штатний розпис посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, а також визнання протиправним наказу Міністерства юстиції України №4874/5 від 02.11.2022 про скасування наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій колегія суддів, проаналізувавши їх зміст, зазначає, що фактично підставою звернення позивача до суду про визнання неправомірними дій державного секретаря Міністерства юстиції України з видачі наказів стало порушення трудових прав позивача ОСОБА_1 ( права на належні умови праці, належну оплату праці, на присвоєння чергового рангу державного службовця ) внаслідок :

1) неповного виконання судових рішень про поновлення її на роботі ( постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі №813/7679/14 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21 ) дії відповідача з винесення наказу Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення» та наказу Міністерства юстиції України від 22 грудня 2021 року №3186/к «Про поновлення»;

2) незаконності її звільнення дії відповідача з винесення наказу Міністерства юстиції 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення» та наказу Міністерства юстиції України від 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу».

Як встановлено, на виконання судових рішень про поновлення на роботі, 28.10.2020 Міністерством юстиції України видані накази: №3275/к «Про скасування наказу», яким було скасовано наказ №2331/к від 27.10.2014 «Про звільнення ОСОБА_1 » та №3276/к «Про поновлення», яким ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, а 22.12.2021 - виданий наказ № 3186/к «Про поновлення», яким скасовано наказ від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення» і поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020 року.

Апеляційний суд зазначає, що накази Міністерства юстиції України від 28.10.20 №3275/к та №3276/к та від 22.12.2021 № 3186/к не були предметом судового оскарження, позивач з ними погодилась, а також вони є реалізовані.

Також апеляційний суд звертає увагу, що правомірність наказу Міністерства юстиції 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення» була предметом судового дослідження і підтверджена постановою Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21, а правомірність наказу Міністерства юстиції України від 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу» є предметом дослідження у даному спорі.

Аналізуючи вимоги позивача в частині визнання неправомірними дій відповідача з винесення наказів, колегія суддів зауважує, що основним питанням, яке постало перед судом першої інстанції, було не повторно перевірити та надати оцінку таким діям та їх обгрунтованості та правомірності, чи повторно визнати дії щодо звільнення позивача протиправними, а встановити, чи належним чином виконані судові рішення про поновлення позивача на роботі та дати оцінку правомірності наказів про звільнення, винесених у грудні 2020 року та у листопаді 2022.

Відтак, апеляційний суд прийшов до висновку, що в цій частині позовних вимог спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі №813/7679/14 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, а також у зв`язку з незгодою позивача із звільненнями, правомірність яких була предметом судового оскарження.

Вирішуючи спір про визнання протиправними дій відповідача щодо винесення наказів Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», від 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», від 22 грудня 2021 року №3186/к «Про поновлення», від 02 листопада 2022 року № 4874/5 «Про скасування наказу», суд першої інстанції досліджував обставини, що стосуються підставності, обгрунтованості дій з винесення даних наказів, однак, залишив поза увагою, що винесення відповідачем двох наказів стосується виконання судових рішень про поновлення на роботі ( №3276/к від 28 жовтня 2020 року та №3186/к від 22 грудня 2021 року ), а накази №3767/к від 16 грудня 2020 року та №4874/5 від 02 листопада 2022 року були чи є предметом судового оскарження.

Частина 1 статті 382 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до положень ч.1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статтей 382-383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ч.2 ст.382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України ).

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст.ст. 382,383), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є визнання неправомірними дій відповідача на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст.ст. 382-383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15.

Тож суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про визнання неправомірними дій з видачі наказів про поновлення позивача на роботі, мав з`ясувати, чи не були оскаржувані дії пов`язані з виконанням судового рішення, чи є вони самостійним предметом спору.

Колегія суддів апеляційного суду, проаналізувавши предмет позову у цій справі в частині визнання неправомірними дій відповідача з винесення наказів Міністерства юстиції України від 28.10.20 №3275/к та №3276/к та від 22.12.2021 № 3186/к, дійшла висновку, що ці позовні вимоги фактично спрямовані на виконання інших судових рішень (постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі №813/7679/14 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21), а обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі №813/7679/14 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21.

Суд першої інстанції не дослідив характер правовідносин, що виникли між сторонами та не звернув увагу, що підставою звернення до суду в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій з видачі наказів про поновлення на роботі є невиконання судового рішення, і, як наслідок допустив порушення норм процесуального права, яке полягає у незастосуванні спеціальних правових норм, які передбачені статтею ст.ст. 382-383 КАС України.

Щодо частини позовних вимог про визнання неправомірними дій з видачі наказів Міністерства юстиції №3767/к від 16 грудня 2020 року та №4874/5 від 02 листопада 2022 року, які стосуються звільнення ОСОБА_1 з роботи, то колегія суддів, проаналізувавши їх зміст та доводи апеляційної скарги в цій частині, зазначає, що позивач фактично просить провести переоцінку обставин, встановлених судовим рішенням, яке набрало законної сили - постановою Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21, якою встановлено правомірність винесення наказу №3767/к від 16 грудня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 , а також на підставі якої видано оскаржуваний наказ №4874/5 від 02 листопада 2022 року.

Апеляційний суд зазначає, що правомірність наказу Міністерства юстиції 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення» була предметом судового дослідження і підтверджена постановою Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21, а правомірність наказу Міністерства юстиції України від 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу» є предметом дослідження у даному спорі.

Спір у справі, що розглядається, в частині вимог про визнання протиправними дій з винесення наказів, є тотожним спору у справі №813/7679/14 та у справі № 380/876/21, рішення у яких набрали законної сили, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але, зокрема, на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відтак, з огляду на вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у цій частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України №4874/5 від 02.11.22, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ прийнятий правомірно.

У частині 2 статті 19 Конституції України та частині 2 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми визначають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Як встановлено, 02.11.2022 Міністерством юстиції винесено оскаржуваний наказ № 4874/5 «Про скасування наказу», яким скасовано наказ Міністерства юстиції від 22.12.2021 № 3186/к «Про поновлення» щодо поновлення ОСОБА_1 з 24 грудня 2020 року на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Наказ від № 3186/к «Про поновлення» від 22.12.2021, яким скасовано наказ Міністерства юстиції № 3767/к «Про звільнення» від 16.12.2020 і поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020 року, винесений Міністерством юстиції України на підставі та на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 у справі № 380/876/21, якою визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства юстиції № 3767/к «Про звільнення» від 16.12.2020 і поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020 року.

Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21 скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 та залишено у силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у цій справі, яким позивачу ОСОБА_1 в позові про визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції від 16.12.20 №3767/к «Про звільнення» та поновлення на роботі на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21 встановлено, що наказ Міністерства юстиції від 16.12.20 №3767/к «Про звільнення» про звільнення ОСОБА_1 виданий згідно чинного законодавства та з дотриманням встановленого порядку.

З дослідженого судом змісту оскаржуваного наказу № 4874/5 «Про скасування наказу» встановлено, що він виданий відповідно до постанови Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень Міністерство юстиції, видаючи спірний наказ, діяло на виконання судових рішень, які набрали законної сили - рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 та постанови Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21, і є обов`язковими для виконання.

Доводи апелянта про протиправність наказу, оскільки в основі містить недійсний правочин, який не створює юридичних наслідків, є незрозумілими. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснила, що резолютивна частина постанови Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21, яка зазначена єдиною підставою для винесення спірного наказу, не містить зобов`язань відповідача скасувати наказ про поновлення її на роботі № 3186/к від 22.12.2021.

Апеляційний суд не приймає такі доводи до уваги і зазначає, що іншого способу виконання постанови Верховного Суду від 09 серпня 2022 року у справі № 380/876/21, окрім скасування наказу про поновлення на роботі, винесеного на виконання постанови апеляційного суду у даній справі, яка скасована цією постановою Верховного Суду, немає.

Доводи скаржника про неознайомлення її з оригіналом наказу і з належно засвідченою копією та про ненадання їй належно засвідченої копії наказу не впливають на правомірність оскаржуваного наказу.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи (а.с.97 ), позивач ознайомлена з наказом № 4874/5 «Про скасування наказу» 03.11.22, про що власноручно написала і засвідчила своїм підписом.

Колегія суддів враховує доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд у порядку спрощеного позовного провадження справи, яка не віднесена до справ незначної складності відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України, що унеможливило належне встановлення судом першої інстанції всіх обставин, які мають значення для справи .

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч.3 ст. 317 КАС України обов`язковою підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового є порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи, що спір виник з приводу проходження публічної служби і позивач відноситься до службових осіб, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат, то вони відповідно до ст. 139 КАС України новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 310, ст. 315, ст. 316, с.319, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі № 380/17519/22 скасувати та ухвалити постанову.

Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання діяльності секретаря Міністерства юстиції з видання наказів Міністерства юстиції 28 жовтня 2020 року №3276/к «Про поновлення», 16 грудня 2020 року №3767/к «Про звільнення», 22 грудня 2021 року №3186/к «Про поновлення», 02 листопада 2022 №4874/5 «Про скасування наказу» щодо невведеної у штатний розпис посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції закрити.

В позові ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України №4874/5 від 02.11.22 «Про скасування наказу» відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Постанова в повному обсязі оформлена суддею-доповідачем 23 жовтня 2023 року.

Постанова в повному обсязі складена і підписана всім складом суду 06 листопада 2023 року у зв`язку з перебуванням судді Шевчук С.М. у відпустці з 21 жовтня 2023 року по 27 жовтня 2023 року згідно наказу голови суду №652/к/тм від 09.10.2023, перебуванням судді Кухтея Р.В. у відпустці з 30 жовтня 2023 року по 02 листопада 2023 року згідно наказу в.о. голови суду №686/к/тм від 25 жовтня 2023 року, перебуванням головуючого судді Іщук Л.П. у відпустці з 03 листопада 2023 року по 05 листопада 2023 року згідно наказу в.о. голови суду №685/к/тм від 25 жовтня 2023 року.