Справа № 160/19421/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач-2), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 23.03.1985 по 07.08.1997 та з 27.07.2000 по 27.02.2001 і призначити пенсію за віком з 30.05.2023 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою суду від 07.08.2023 прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
11.08.2023 представник відповідача-2 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, з огляду на його необґрунтованість. Зазначив, що позивач звернувся до територіального органу ПФУ із заявою від 30.05.2023 щодо призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV). Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону №1058-IV 60 років. Вік позивача на день звернення до територіальних органів ПФУ 60 років 1 місяць. Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV необхідний страховий стаж становить 30 років. Страховий стаж позивача становить 24 роки 5 місяців. За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано: період роботи з 23.03.1985 по 07.08.1997, оскільки надані копії наказів про прийняття та звільнення не завірені належним чином; період роботи з 27.07.2000 по 27.02.2001, зараховано згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 з 01.08.2000, оскільки запис про звільнення завірено печаткою «Для документів», що є порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 №58. За наявним страховим стажем особа має право на пенсійну виплату з 12.04.2026.
Відповідач-1 суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років, 30.05.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності, заяву позивача розглянуло ГУ ПФУ в Одеській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 06.06.2023 № 62 у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, у рішенні встановлено, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону №1058-IV становить 30 років, тоді як страховий стаж позивача складає 24 роки 5 місяців. За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано: період роботи з 23.03.1985 по 07.08.1997, оскільки надані копії наказів про прийняття та звільнення не завірені належним чином; період роботи з 27.07.2000 по 27.02.2001 зараховано згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 з 01.08.2000, оскільки запис про звільнення завірено печаткою «Для документів», що є порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 №58.

Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає таке.

Статтею 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Матеріалами справи підтверджено, що досягнувши 60-річного віку, 30.05.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії та при зверненні надав, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 від 15.03.2000.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 15.03.2000 містяться такі записи (мовою оригіналу):

Новомосковский завод ЖВИ

№1: 23.03.1985 принят в транспортный цех грузчиком;

№2: 24.03.1987 переведен монтером пути в транспортном цехе;

№3: 13.07.1988 переведен в трубный цех формовщиком 1 разряда;

№4: 01.01.1989 присвоен 2 разряд формовщика трубного цеха;

№5: 06.06.1989 переведен в транспортный цех грузчиком;

№6: 18.11.1996 переведен в котельный цех машинистом котла 3 разряда;

№7: 07.08.1997 уволен по собственному желанию, ст. 38 КЗоТ Украины;

ООО «ЮВИСС»

№8: 27.01.2000 принят в цех в деревообработки;

№9: 27.02.2001 - уволен по статье ст. 38 КЗоТ Украины (по собственному желанию).

До матеріалів справи позивачем долучено копії:

- наказу Новомосковського заводу залізобетонних виробів тресту «УКРВОДЗАЛІЗОБЕТОН» від 23.03.1985 №42-л про прийняття позивача на роботу у транспортний цех вантажником;

- наказу ОАО «Новомосковський завод залізобетонних виробів» від 07.08.1997 №78-л про звільнення позивача за власним бажанням.

Відповідно до довідки АТ «НОВОМОСКОВСЬКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ» від 19.05.2023 №22 з 1972 року підприємство мало назву «Новомосковський завод залізобетонних виробів тресту «УКРВОДЗАЛІЗОБЕТОН» Мінводхозу УСРС». На підставі наказу регіонального відділення фонду Держмайна України по Дніпропетровській області від 14.08.1995 р. №12/35-AO орендне підприємство «НОВОМОСКОВСЬКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ» перетворено у Відкрите акціонерне товариство «НОВОМОСКОВСЬКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ». На підставі рішення загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «НОВОМОСКОВСЬКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ» від 11.09.2013 протокол № 1 змінено найменування підприємства на Публічне акціонерне товариство «НОВОМОСКОВСЬКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ». На підставі рішення загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «НОВОМОСКОВСЬКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ» від 30.04.2019 протокол №1/2019 змінено найменування підприємства на Акціонерне товариство «НОВОМОСКОВСЬКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ».

Згідно з листом АТ «НОВОМОСКОВСЬКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ ВИРОБІВ» від 17.05.2023 №20 надання Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії та проведення уточнення, щодо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії або підтвердження відповідних записів в трудовій книжці не є можливим, в зв?язку з тим що 15.06.2022 по підприємству Російською федерацією нанесено два ракетних удари, які спричинили значні руйнування будівель, споруд, знищено обладнання, оргтехніку, документацію.

Між тим, рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 06.06.2023 № 62 у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, у рішенні встановлено, що до страхового стажу 23.03.1985 по 07.08.1997, оскільки надані копії наказів про прийняття та звільнення не завірені належним чином, період роботи з 27.07.2000 по 27.02.2001, зараховано згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 з 01.08.2000, оскільки запис про звільнення завірено печаткою «Для документів», що є порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 №58.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі Інструкція №58) також передбачено, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні норми були закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 (далі - Інструкція №162), яка діяла під час оформлення частини записів в спірні періоди в трудовій книжці позивача.

Так, пунктом 1.1. Інструкції №162 було передбачено (мовою оригіналу):

«Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.».

Пунктами 2.1-2.3 Інструкції №162 було визначено (мовою оригіналу):

« 2.1. Заполнение трудовых книжек и вкладышей к ним производится на языке союзной, автономной республики, автономной области, автономного округа, на территории которых расположено данное предприятие, учреждение, организация, и на официальном языке СССР.

2.2. Заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу.

В трудовую книжку вносятся: … сведения о работе: прием на работу, перевод на другую постоянную работу, увольнение;…

2.3. Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).».

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищезазначене, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі виявлених помилок.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Досліджуючи записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 15.03.2000 суд зазначає, що напроти періодів роботи позивача з 23.03.1985 по 07.08.1997, з 27.07.2000 по 27.02.2001 наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу.

Та обставина, що позивачем надано до пенсійного органу неналежним чином засвідчені копії наказів про прийняття на роботу від 23.03.1985 та про звільнення від 07.08.1997 не є підставою для незарахування цього періоду до страхового стажу, оскільки цей період підтверджено записами трудової книжки позивача. Також, суд зазначає, що засвідчення запису про звільнення 27.01.2001 адміністрацією підприємства печаткою «Для документів» не може бути підставою для незарахування періоду роботи до страхового стажу та позбавлення позивача права на пенсійне забезпечення.

Відтак, у силу встановлених обставин та наведених правових позицій Верховного Суду, суд доходить висновку, що відмова ГУ ПФУ в Одеській області, яка викладена у рішенні №62 від 06.06.2023, є протиправною, а рішення підлягає скасуванню.

Проте, суд зазначає, що позивач просить зарахувати до страхового стажу період роботи з 27.07.2000 по 27.02.2001. З оскаржуваного рішення випливає, що частина цього періоду з 01.08.2000 по 27.02.2001 зараховано згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5.

Таким чином, порушені права позивача, які підлягають судовому захисту охоплюють період з 27.07.2000 по 31.07.2000, який неправомірно не зараховано до стажу за формальних обставин.

З матеріалів справи встановлено, що станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, останній досяг 60 років та мав страховий стаж більш ніж 30 років (24 роки 5 місяців визнаний відповідачем-2; період трудової діяльності з 23.03.1985 по 07.08.1997, з 27.07.2000 по 31.07.2000 визнано судом у цьому рішенні).

Таким чином, позивач набув право на призначення пенсії за віком.

Разом з тим, суд зазначає, що ГУ ПФУ в Одеській області як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1), рішення якого про відмову в призначенні пільгової пенсії оскаржив позивач.

Наведене свідчить на користь висновку про те, що у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно зарахування спірного періоду до страхового стажу та призначення позивачеві пенсії за віком.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню та з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період трудової діяльності з 23.03.1985 по 07.08.1997, з 27.07.2000 по 31.07.2000.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

З метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 призначити позивачеві пенсію з дати звернення до пенсійного органу 30.05.2023.

Слід зазначити, що задоволення позовних вимог у означений спосіб не може вважатися втручанням у дискреційні повноваження відповідача-2, адже під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1073,60 грн., що документально підтверджується квитанцією від 24.07.2023 №67066505.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, який прийняв протиправне рішення, підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 64107, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 06.06.2023 №62 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 23.03.1985 по 07.08.1997; з 27.07.2000 по 31.07.2000 та призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 23.03.1985 по 07.08.1997 та з 27.07.2000 по 31.07.2000 і призначити пенсію за віком з 30.05.2023 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар