Справа № 320/3238/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року справа №320/3238/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Хмельницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФУ у Київській області), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач-3 та/або ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області №25 від 22.03.2022 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як потерпілій від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 14 січня 2022 року, призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком як постраждалій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що має право на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особа, яка постійно проживала на території радіоактивного забруднення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

02.05.2022 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача-2 (ГУ ПФУ у Київській області), в якому останній стверджує про правомірність прийнятого рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Так, зокрема відповідач-2 стверджує, що документами не підтверджено право позивача на зниження пенсійного віку на 5 років, оскільки згідно трудової книжки від 01.07.1985 НОМЕР_1 у період з 08.10.1986 по 01.08.1987 і з 17.11.1987 по 18.09.1990 позивач працювала на території Латвії.

Аналогічний за змістом відзив надійшов до суду від відповідача-1 через підсистему «Електронний суд» 09.05.2022 та 18.05.2022 разом із копією пенсійної справи позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 призначено судове засідання в адміністративній справі №320/3238/22 з метою допиту позивача як свідка, на 20.09.2023. Явку позивача у судове засідання визнано обов`язковою. Витребувано від Київської обласної державної адміністрації докази у справі.

В судовому засіданні 20.09.2023 позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, також позивач була допитана судом в якості свідка (за згодою).

Представник відповідача-2 (ГУ ПФУ у Київській області) в судовому засіданні 20.09.2023 проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

20.09.2023 судом долучено до матеріалів справи додаткові документи, надані представником ГУ ПФУ у Київській області (т. 1, а.с. 149-154).

20.09.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (т. 1, а.с. 162).

20.09.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано відзив на позовну, що поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. У зазначеному відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 звертає увагу суду на те, що довідки, видані Виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради Київської області с. Бурти, с. Очеретне від 15.02.2022 №50, №213 від 16.02.2022 не підтверджують, що позивачка постійно проживала чи постійно працювала у зоні посиленого радіологічного контролю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 залучено до участі у справі №320/3238/22 співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Судове засідання у справі призначено на 19.10.2023.

Представником ГУ ПФУ в м. Києві відзиву на позовну заяву не подано, заяв та клопотань до суду не надходило, причини не подання відзиву на позовну заяву суду не відомі.

У судове засідання 19.10.2023 з`явився представник відповідача-2 (ГУ ПФУ у Київській області), інші учасники справи у судове засідання 19.10.2023 не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Згідно із частиною 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Приймаючи до уваги клопотання позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження та враховуючи неявку в судове засідання 19.10.2023 представників ГУ ПФУ в Хмельницькій області та ГУ ПФУ в м. Києві, суд ухвалив про подальший розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області 18.10.1995.

Згідно із копією посвідчення Серія НОМЕР_3 від 08.07.1993 позивач є громадянином (громадянкою), яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-01.01.1993 р. (категорія 4).

21.02.2022 ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (т. 1, а.с. 150-152).

До вказаної заяви позивачем долучено наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, анкету опитування, витяг з реєстру страхувальників, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, документи про місце проживання (реєстрації) особи, інший документ, пам`ятка пенсіонеру, заява про спосіб виплати пенсії (через банк), посвідчення постраждалого від ЧАЕС, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, трудова книжка або документи про стаж.

Суд зазначає, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України».

Цією постановою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, де пунктом 4.2 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

На підставі зазначеного, після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області.

За результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняло рішення від 22.03.2022 №25, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком з підстав того, що документами не підтверджено право на зниження пенсійного віку на 5 років, оскільки згідно трудової книжки від 01.07.1985 НОМЕР_1 у період з 08.10.1986 по 01.08.1987 і з 17.11.1987 по 18.09.1990 працювала на території Латвії (далі оскаржуване та/або спірне рішення №1) (т. 1, а.с. 154).

Не погоджуючись зі спірним рішенням, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі Закон №1058).

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що право на призначення пенсії за віком у період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року мають ті особи, які досягли 60-річного віку та мають страховий стаж не менше 29 років.

У той же час, згідно із частиною 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII) особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Таким чином, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Разом з цим, суд враховує, що згідно із підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що ГУ ПФУ у Хмельницькій області обчислено позивачу страховий стаж на рівні 36 років 4 місяці 25 днів.

Разом з цим, у спірному рішенні вказано про те, що документами не підтверджено право позивача на зниження пенсійного віку на 5 років, оскільки згідно трудової книжки від 01.07.1985 НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 08.10.1986 по 01.08.1987 і з 17.11.1987 по 18.09.1990 працювала на території Латвії.

Водночас, в оскаржуваному рішенні зазначено про те, що документами підтверджено, що особа (позивач) станом на 01.01.1993 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 3 місяці 12 днів.

У письмових поясненнях ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 04.05.2022 №2200-0303-7/28792 вказало, що в результаті правової оцінки всіх поданих документів на відповідність періодів постійного проживання в зоні радіоактивного забруднення, визначеного в довідках органів місцевого самоврядування (зазначено факт реєстрації, а не факт проживання) іншим наданим документам встановлено наявну роботу позивача в інших населених пунктах, яка унеможливлює проживання на території радіоактивного забруднення.

Додатково у відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 відмітив, що довідки, видані Виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради Київської області с. Бурти, с.Очеретне від 15.02.2022 №50, №213 від 16.02.2022 не підтверджують, що позивачка постійно проживала чи постійно працювала у зоні посиленого радіологічного контролю.

Досліджуючи підстави, які покладені відповідачем-1 в основу спірного рішення, у взаємозв`язку із наданими письмовими поясненнями та матеріалами справи, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до довідки від 15.02.2022 №50, яка видана виконкомом Кагарлицької міської ради позивач була зареєстрована у АДРЕСА_1 з 19.07.1988 року по 11.10.1991 рік в місцевості, яку до 01.01.2015 року Постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року було віднесено до зони №4 посиленого радіоактивного контролю (а.с.28).

Згідно із довідкою від 16.02.2022 №213, яка видана виконкомом Кагарлицької міської ради ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 з 11.10.1991 року по цей час в місцевості, яку до 01.01.2015 Постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року було віднесено до зони №4 посиленого радіоактивного контролю (а.с.13).

08.07.1993 позивачу видано посвідчення Серія НОМЕР_3 , що вона є громадянином (громадянкою), яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-01.01.1993 р. (категорія 4) (а.с.10).

Згідно із копією трудової книжки від 01.07.1985 НОМЕР_1 ОСОБА_1 прийнята на роботу до Алуксненського районного відділу народної освіти інспектором бухгалтерії 08.10.1986 та 01.08.1987 звільнена із займаної посади за власним бажанням, місце роботи Латвія, м.Алуксне (а.с.16-25).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Бурти Кагарлицього району Київської області позивач народила сина ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_4 та паспортом Серія НОМЕР_5 , виданим Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області 27.09.2004 року (а.с.15, 96-97).

Судом встановлено, що за відомостями відповідача згідно з протоколом розрахунку стажу позивача за формою РС-право з Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (підсистема «Призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи») ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3 років з 19.09.1990 по 25.09.1990 у кількості 0 років 0 місяців 7 днів (а.с.40).

Суд вказує, що 1971 році Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки прийняла Кодекс законів про працю Української РСР і надано йому чинності з 01.06.1972, згідно Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про затвердження Кодексу законів про працю Української РСР» №322-VIII.

На офіційному сайті Верховної Ради України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/card/322-08) текст зазначеного кодексу, у редакції до 23.07.1996 року відсутній.

У той же час, судом встановлено, що Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про внесення змін і доповнень до Кодексу законів про працю Української РСР» від 24.01.1983 №4617-X, затвердженим Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про затвердження Указів Президії Верховної Ради Української РСР про внесення змін і доповнень до деяких законодавчих актів Української РСР» від 30.06.1983 №5466-Х до Кодексу законів про працю Української РСР шляхом, зокрема доповнення його статтею 179, у відповідності до якої: «жінкам надаються відпустки по вагітності і родах тривалість п`ятдесят шість календарних днів до родів і п`ятдесят шість (у разі ненормальних родів або народження двох і більше дійте сімдесят) календарних днів після родів і, за їх бажанням, при наявності загального трудового стажу не менше одного року частково оплачувані відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку одного року з виплатою за ці періоди допомоги по державному соціальному страхуванню.

Крім зазначених відпусток, жінці за її заявою, надається додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею півтора року».

Позивач на спростування доводів відповідача-1 надала суду довідку КП Кагарлицької міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 30.05.2022 №01-03-93, у відповідності до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував на обліку в дитячій консультації Кагарлицької центральної районної лікарні з народження і до досягнення ним 14-річного віку (далі в підліткову кабінеті до досягнення повноліття) (а.с.111).

Також у вказаній довідці наведено перелік проведених щеплень сину позивача ОСОБА_3 .

Разом з цим під час з`ясування судом всіх обставин даної адміністративної справи ОСОБА_1 надано до суду архівну довідку від 28.02.2023 №AZVA-6.2.2./2315 «Щодо наказів по догляду за дитиною і звільнення з роботи», яка видана Алуксненським державним зональним архівом, у відповідності до якої в наказах по особовому складу Алуксненської центральної трудової ощадкаси №7362 є відомості про те, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) призначена частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею одного року з 30.10.1988 до 04.09.1989 (наказ №66 від 28.10.1988), призначена неоплачувана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 05.03.1990 до 04.09.1991 (наказ №9-а від 05.03.1990), звільнена з роботи за власним бажанням 18.09.1990 (наказ №30-б від 18.09.1990) (т. 1, а.с. 145).

Окрім цього позивачем надано до суду доповнену за змістом довідку від 16.08.2023 №AZVA-6.2.2./11940, видану Алуксненським державним зональним архівом, у відповідності до якої в наказах по особовому складу Алуксненської центральної трудової ощадкаси №7362 є відомості про те, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) прийнята на роботу інспектором 17 листопада 1987 року (наказ №35-б від 16.11.1987), призначена частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею одного року з 30.10.1988 до 04.09.1989 (наказ №66-а від 28.10.1988), призначена неоплачувана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею півтора року з 04.09.1989 до 04.03.1990 (наказ №15-а від 30.08.1989), призначена неоплачувана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 05.03.1990 до 04.09.1991 (наказ №9-а від 05.03.1990), звільнена з роботи за власним бажанням 18.09.1990 (наказ №30-б від 18.09.1990) (т. 1, а.с. 161).

Також ОСОБА_1 надано до суду заяву про підтвердження факту проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю у період часу з 19.07.1998 по 11.10.1991, яка посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Руденко А.В. 15.09.2023 та зареєстровано в реєстрі за №1323, у відповідності до якої ОСОБА_4 підтверджує факт проживання ОСОБА_1 у період часу з 19.07.1988 по 11.10.1991 в АДРЕСА_1 , в місцевості, яку до 01.01.2015 Постановою Кабінету Міністрів України за №106 від 23.07.1991 було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю за категорією №4 (а.с. 155).

Також, в матеріалах справи наявні заяви про підтвердження факту проживання ОСОБА_1 на території зони посиленого радіоекологічного контролю у період часу з 19.07.1998 по 11.10.1991, які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Руденко А.В. 15.09.2023 та зареєстровано в реєстрі за №1321, №1322, у відповідності до яких ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтверджують факт проживання ОСОБА_1 у період часу з 19.07.1988 по 11.10.1991 в АДРЕСА_1 , в місцевості, яку до 01.01.2015 Постановою Кабінету Міністрів України за №106 від 23.07.1991 було віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю за категорією №4 (а.с. 157, 159).

Щодо кожної особи, якою були надані нотаріально засвідчені пояснення до суду надано копії посвідчень громадянина (громадянки), який (яка) постійно проживав або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю Серія НОМЕР_6 від 16.11.1993 ( ОСОБА_4 ) (а.с. 156), Серія В-1 №963404 від 02.04.1993 ( ОСОБА_5 ) (а.с. 158), Серія №В-1 №963357 від 02.04.1993 ( ОСОБА_6 ) (а.с. 160).

Водночас, з метою встановлення всіх обставин справи, судом допитано в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 , яка склала присягу свідка та якій було повідомлено про права та обов`язки, визначені статтями 65-67 КАС України та повідомлено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або за відмову від надання показань за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.

Так, свідок ОСОБА_1 у судовому засіданні 20.09.2023 повідомила, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в Латвії, у місті Алуксне, мати латишка, батько українець, родом з села Бурти Кагарлицького району. Освіту отримувала також в Латвії, місто Рига, вступивши в Інститут фізкультури та спорту. Свідок повідомила, що приїжджала в Україну до дідуся та бабусі в село Бурти Кагарлицького району, де познайомилась з майбутнім чоловіком. ОСОБА_1 вказала, що 17.10.1987 нею укладено шлюб з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Шлюб укладено Буртівською сільською радою Кагарлицького району. До укладення шлюбу в Україні не проживала, тільки приїздила в гості.

Позивач відмітила, що її чоловік ОСОБА_7 жив в АДРЕСА_1 (приватний будинок батьків чоловіка). ОСОБА_1 стверджує, що після укладення шлюбу переїхали сім`єю в Латвію в м. Алуксне, оскільки чоловік не знайшов роботи за місцем проживання в Україні. Свідок повідомила, що навчання покинула та пішла працювати інспектором відділу кадрів відділу освіти Алуксненського районного відділу народної освіти. Свідок повідомила, що переїхали в Латвію з чоловіком 07.11.1987, проживали АДРЕСА_3 (квартира матері свідка). 17.11.1987 позивач працевлаштувалась до Алуксненської центральної трудової ощадкаси №7362 на посаду інспектора централізованої бухгалтерії. 18.09.1990 була звільнена за власним бажанням.

Свідок також зазначила про те, що в липні 1988 року у зв`язку з вагітністю та пологами була тимчасово не працездатна, орієнтовно з 14.07.1988 року, а 16.07.1988 разом з чоловіком повернулись в Україну, в село Бурти Кагарлицького району, де ІНФОРМАЦІЯ_2 і народила сина, проживали по АДРЕСА_1 у батьків чоловіка. Свідок повідомила, що 19.07.1988 вона та її чоловік були прописані за місцем проживання в АДРЕСА_1 .

Свідок повідомила суд, що нею було оформлено за місцем роботи (Латвія, м.Алуксне) відпустки по догляду за дитиною, заяву про що направлено нею було поштою, а потім направлено поштою і заяву про звільнення. Так, декретна відпустка тривала з 30 жовтня 1988 по 04 вересня 1989 року (частково оплачувана), з 04 вересня 1989 року по 04 березня 1990 року (неоплачувана відпустка), з 05 березня 1990 по 04 вересня 1991 року (по догляду за дитиною до 3 років). Була звільнена 18.09.1990 до закінчення відпустки, заяву про звільнення направлено поштою. Трудову книжку отримала по пошті з Латвії.

З 26.09.1990 працювала у Кагарлицькому районному вузлі зв`язку до 10.11.1993. Свідок наголосила, що більше до Латвії не поверталась, з 11.10.1991 переїхала до м.Кагарлика, де і живе по теперішній час. Також на підтвердження обставин постійного проживання в селі Бурти Кагарлицького району свідок повідомила, що син ходив з серпня 1990 року в дитячий садочок в м.Кагарлик, а проживала сім`я в селі Бурти Кагарлицького району до 10.10.1991, відстань 8 км між с.Бурти та м.Кагарлик, возили дітей в садочок рейсовим автобусом.

Аналізуючи всі обставини даної справи, суд вважає підтвердженим обставини того, що з 30.10.1988 по 18.09.1990 (день звільнення з роботи) позивач перебувала у декретній відпустці.

Таким чином, період, визначений ГУ ПФУ в Хмельницькій роботі з 17.11.1987 по 18.09.1990 роботи позивача в Латвії включає в себе період відпустки по догляду за дитиною з 30.12.1988 по 04.09.1989 (8 місяців 5 днів) та з 05.03.1990 по 18.09.1990 (5 місяців 13 днів).

При цьому, як засвідчила позивач вона 19.07.1988 переїхала в Україну з Латвії, ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Бурти Кагарлицького району Київської області позивач народила сина ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_4 та паспортом Серія НОМЕР_5 , виданим Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області 27.09.2004 року.

Звідси слідує, що у період з 19.07.1988 до 11.10.1991 ОСОБА_1 проживала в селі Бурти Кагарлицького району Київської області, а з 11.10.1991 в м.Кагарлик, тобто в місцевості, яка віднесена до зони посиленого радіологічного контролю, що підтверджується як матеріалами справи, так і показами свідка позивача у справі.

Загальний період проживання становить 4 роки 5 місяців 13 днів. (період з 19.07.1988 по 01.01.1993), а не 2 роки 3 місяця 12 днів, як про це стверджує відповідач-1 станом на 01.01.1993.

Отже, спірне рішення відповідача-1 є протиправним, адже останнім неправильно визначено період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю.

Водночас, при розгляді даної адміністративної справи судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, за аналогічних підстав, прийнято рішення від 17.05.2022 №25 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , як потерпілій від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-XII, із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи підтверджено обставини проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіоекологічного контролю більше 4 років, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати окреслене рішення у зв`язку із не правомірністю підстав, які покладені в основу його прийняття.

Між тим, надаючи оцінку позовним вимогам в частині правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 14.01.2022, призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком як постраждалій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, на підставі частини 1 статті 55 Закону №796-XII, суд зазначає про наступне.

Так, як вже вказано судом вище, згідно із частиною 2 статті 55 Закону №796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, початкова величина знищення пенсійного віку 2 роки застосовується тільки до тих осіб, які постійно проживали або постійно працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

В іншому ж випадку, особи, які станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Судом встановлено, що позивач проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 - 4 роки 5 місяців 13 днів. (період з 19.07.1988 по 01.01.1993).

Відомості щодо проживання ОСОБА_1 в окресленій зоні у період з 26.04.1986 по 31.07.1986, що дає право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки в матеріалах справи відсутні.

Разом з цим матеріалами справи підтверджено, що як станом на час звернення позивача до ГУ ПФУ в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії, так і станом на час вирішення спору по суті позивач проживала та проживає в місті Кагарлик.

Так, за даними паспорта позивача ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 з 10 листопада 1991 року по теперішній час (а.с.8).

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1992 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим територій, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» село Бурти Кагарлицького району та м. Кагарлик відносяться до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Отже, ОСОБА_1 проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 19.07.1988 року і по теперішній час, звідки слідує, що часовий проміжок проживання останньої у такій зоні станом на 01.01.2015 становить більше 26 років.

Таким чином, враховуючи положення частини 2 статті 55 Закону №796-XII остання має право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Резюмуючи наведене, з урахуванням положень статті 26 Закону №1058-IV, враховуючи дату народження позивача 13.01.1967 та з урахуванням права на зменшення пенсійного віку на 5 років, ОСОБА_1 має право на вихід на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років з 14.01.2022 року, тобто в 55 років.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач-1 та відповідач-3 неправомірно відмовили позивачу у призначенні пенсії віком, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у суб`єкта владних повноважень відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Пунктом 4.2 розділу IV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу IV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу IV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про призначення пенсії за віком, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача-1 та відповідача-3 не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити позивачу пенсію за віком, з урахування зменшення пенсійного віку на 5 років.

Враховуючи, що позовні вимоги в межах даної адміністративної справи стосуються відповідача-1, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до ГУ ПФУ у Київській області.

Щодо дати, з якої позивачу слід призначити пенсію, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, оскільки позивач досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком - 55 років, 13.01.2022, а із заявою про призначення пенсії звернулася 14.01.2022, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, отже пенсія має бути призначена їй з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме: з 14.01.2022.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовної вимоги немайнового характеру не застосовується.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області у повному обсязі на суму 992,40 грн., оскаржуване рішення якого призвело до виникнення спірних правоідносин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області №25 від 22.03.2022 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.05.2022 №25 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як постраждалій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, із зменшенням пенсійного віку на підставі частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 14 січня 2022 року.

5. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.