Справа № 200/4528/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року Справа№200/4528/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 травня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням відповідача їй було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу. Позивач зазначила, що вона претендувала на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за яким пенсія на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Позивач зазначила, що відповідачем було винесено рішення про відмову у призначені їй пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та вона не згодна з рішенням відповідача про відмову у призначені їй пенсії. Позивач вважає, що рішення відповідача прийнято з порушенням законодавства України. Позивач зауважила, що при розрахунку її страхового стажу відповідачем було зараховано період її роботи по 30.04.2020 рік включно, але згідно даних її трудової книжки серії НОМЕР_1 вона працює на «ДП «Селидіввугілля» по теперішній час, що підтверджується довідками № 55 від 01.05.2023. Окрім цього позивач зазначила, що у пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1 - р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІIІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. Позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні їй пенсії; зобов`язати відповідача, повторно розглянути її заяву від 08.05.2023 про призначення пенсії за віком на підставі п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зарахуванням до її страхового стажу періодів роботи, зазначених у трудовій книжці НОМЕР_1 з 01.05.2020 по 30.04.2023 та зобов`язати відповідача призначити їй пенсію згідно пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХП «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а саме у 50 років.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому зазначив наступне, що позивач 08.05.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. Відповідач зазначив, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Управлінням за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача, та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 12.05.2023 № 02 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Відповідач зауважив, що про зміст рішення Управління листом від 01.06.2023 №0500-0208-8/46851 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача. Відповідач зазначив, що право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону, мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Відповідач зауважив, що за результатами розгляду документів до страхового та пільгового стажу позивача зараховано всі періоди трудової діяльності. Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж позивача становить 23 роки 05 місяців 07 днів, стаж із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, - 15 років 07 місяців 12 днів. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що позивач матиме право на пенсійну виплату з 15.11.2031 та зазначив, що враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону, здійснено структурним підрозділом Управління та 12.05.2023 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку із безпідставністю.

Ухвалою суду від 23.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 08.11.2023 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо залучення до справи другим відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено.

Про відкриття провадження у справі, учасники справи були повідомлені належним чином, відповідно до наявності у відповідача кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 24.08.2023.

Позивач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі відповідно до наявної в матеріалах справи картки обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 21.09.2023 №200/4528/23, відповідно до якої копію ухвали про відкриття провадження у справі було направлено на електронну скриньку позивача зазначену нею у її позовній заяві - .

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 . Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_3 виданого Красноармійським РВ УМВС України в Донецькій області від 30.11.2000 є громадянкою України.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач звернулася до територіальних органів ПФУ 08.05.2023, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви про призначення пенсії, позовною заявою, рішенням про відмову у призначенні пенсії від 12.05.2023 та відзивом на позовну заяву.

Відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду заяви про призначення пенсії був визначений структурний підрозділ - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що підтверджується рішенням про відмову №2 від 12.05.2023 та не заперечується сторонами по справі.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області на підставі заяви позивача від 08.05.2023 було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №02 від 12.05.2023, відповідно до якого було зазначено, - відмова у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 08.05.2023. Пенсійний вік визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить 55 років. Вік заявника 50 років. Необхідний страховий стаж пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 25 років. Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2) становить 10 років. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону: - жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.09.1993 р. у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Крім того, при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації робочих місць, що затверджується висновком Державної експертизи умов праці. У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної (впродовж 5 років) після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту цього Порядку. Страховий стаж особи становить 23 років 05 місяці 07 днів. Пільговий стаж особи становить 15 років 07 місяців 12 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: документами до страхового стажу всі періоди трудової діяльності. За даними реєстру застрахованих осіб зараховано по 30.04.2020 рік. Заявник працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату з 15.11.2031 року. Враховуючи вище викладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

В своєму відзиві відповідач повторно зазначив, що вік позивача - 50 років, за результатами розгляду документів до страхового та пільгового стажу позивача зараховано всі періоди трудової діяльності. Підтверджений належними документами страховий стаж позивача становить 23 роки 05 місяців 07 днів, стаж із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним КМУ - 15 років 07 місяців 12 днів. Позивач матиме право на пенсійну виплату з 15.11.2031. Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», здійснено відповідачем та 12.05.2023 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Позивач звертаючись з даним адміністративним позовом до суду, зазначив, що при розрахунку страхового стажу відповідачем було зараховано період її роботи по 30.04.2020 включно.

Отже спірним питанням в даній справі є не зарахування періодів роботи позивача відповідачем до її страхового стажу після 30.04.2020 та не врахування висновків Рішення № 1-р/2020 Конституційного Суду України від 23.01.2020 стосовно пенсійного віку, з якого можливо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та як наслідок не призначення позивачу пенсії передбаченої відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.05.2020 по 30.04.2023, суд зазначає наступне.

З довідки форми ОК-5 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу сформовану по ОСОБА_1 , судом встановлено, що у період з 01.05.2020 по 31.03.2023 (включно) в даній довідці відсутні відомості про заробітну плату позивача та сплату страхових внесків, саме цей період відповідач не зарахував до страхового стажу позивача, що й стало причиною недостатності загального страхового стажу для призначення пенсії.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, позивач звернувся до територіальних відділень ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що передбачено п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до приписів пункту 2 необхідний страховий стаж становить - 25 років.

Суд встановив, що однією з підстав не призначення позивачу пенсії, було зазначено відповідачем у його рішенні про відмову у призначенні пенсії від 12.05.2023, а саме відсутність страхового стажу у позивача та було зазначено наявність страхового стажу у позивача - 23 роки 05 місяці 07 днів.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач у спірні періоди працював на посаді лампівника, що підтверджується наявною в матеріалах справи трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_4 дата заповнення 15.08.1991, відповідно до якої у спірні періоди позивач працювала:

- з 01.04.2004 по теперішній час - переведена учнем лампівника на дільниці вентиляції на ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта 1-3 «Новогродівська», номер запису 15 в трудовій книжці;

- з 30.04.2004 по час звернення до органів ПФУ (08.05.2023), переведена лампівником 2 розряду на дільниці ВТБ на ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта 1-3 «Новогродівська», сторінки 10,11,12,13 в трудовій книжці (спірний період з 01.05.2020 по 30.04.2023).

Тобто, спірний період не зарахований позивачу до його страхового стажу, а саме: з 01.05.2020 по 30.04.2023 позивач працював на посаді лампівника 2 розряду дільниці ВТБ на ДП «Селидіввугілля» ВП Шахта 1-3 «Новогродівська».

Записи про спірний період роботи засвідчено відповідними печатками підприємства.

Аналізуючи викладене, слід зазначити, що спірний періоди роботи позивача є підтвердженими належним чином оформленими записами у її трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 по справі № 668/3386/15-а (провадження № К/9901/19127/18).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).

Так, згідно пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, відповідно до пункту 20 Порядку № 637, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки встановленого зразка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 р. (приклади у додатках 1, 2).

Також, пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

Водночас, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 55 від 01.05.2023, виданою ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» підтверджено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ВП «Шахта 1-3 Новогродівська» за період з 30.04.2004 по 10.10.2016 виконувала гірничі роботи з видобутку вугілля за професією, посадою - лампівник поверхні дільниці ВТБ, що передбачена Списком №2 розділ 1; за період з 28.02.2017 по 28.02.2022 виконувала гірничі роботи з видобутку вугілля за професією, посадою - лампівник поверхні дільниці ВТБ, що передбачена Списком №2 розділ 1. Підстава для видачі особиста архівна карточка ф. Т.2, розрахункові відомості, накази, контрольні табеля спуска-виїзду в шахту.

Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 55 від 01.05.2023, виданою ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська», якою підтверджено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ВП «Шахта 1-3 Новогродівська» за період з 30.09.2022 по теперішній час (тобто 01.05.2023 по дату видачі даної довідки) виконувала гірничі роботи з видобутку вугілля за професією, посадою - лампівник поверхні дільниці ВТБ, що передбачена Списком №2 розділ 1. Підстава для видачі особиста архівна карточка ф. Т.2, розрахункові відомості, накази, контрольні табеля спуска-виїзду в шахту.

Відповідачем не зазначено у спірному рішенні від 12.05.2023 та у своєму відзиві на позовну заяву підстав не зарахування позивачу до її страхового стажу період роботи з 01.05.2020 та по дату звернення до органів ПФУ, але зі спірного рішення вбачається, що відповідачем було зараховано періоди роботи позивача по 30.04.2020, що підтверджується зазначеним у спірному рішенні: - « За даними реєстру застрахованих осіб зараховано по 30.04.2020».

Судом по справі вже зазначалось, що з довідки форми ОК-5 Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу сформовану по ОСОБА_1 , судом встановлено, що у період з 01.05.2020 по 31.03.2023 (включно) в даній довідці відсутні відомості про сплату страхових внесків: з травня 2020 по березень 2023 включно в графі «знаменник - права частина: позначка про сплату страхових внесків» - зазначено - «ні», так само як і в графі «страховий стаж», де зазначено - 0. Отже, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що саме відсутність сплати страхових внесків, єдиного соціального внеску, та сплати внесків до Пенсійного фонду стало підставою незарахування відповідачем цього періоду до страхового стажу позивача.

Стосовно не зарахування відповідачем періоду роботи позивача з 01.05.2020 по 31.03.2023 до її страхового стажу, через відсутність сплати страхових внесків, суд зазначає, що статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 18 статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», посадові особи суб`єктів солідарної системи та накопичувальної системи пенсійного страхування, винні в порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно з положеннями частини 1 статті 1 Закону № 2464, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3).

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10).

Основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, та визначене ним як основне згідно з поданою заявою (до відкликання) та відомостями, що обліковуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру на її підставі (пункт 12).

У пункті 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1 частини 1 статті 6 Закону № 2464).

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Відповідно до статті 3 Закону № 2464, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються, зокрема, за принципом відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Частиною 11 статті 9 Закону № 2464 передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 1 статті 26 Закону № 2464 передбачено, що посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (платника єдиного внеску), а не на застраховану особу.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником (платником єдиного внеску) свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості страхувальника по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновками, викладеними в Постановах Верховного Суду у справах: від 02 серпня 2022 року №560/4616/20; від 27 березня 2018 року № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року; № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року № 199/1852/15-а; від 27 лютого 2019 року № 638/5795/17; від 31 жовтня 2019 року № 683/1814/16-а; від 23 березня 2020 року № 535/1031/16-а та від 26 березня 2020 року у справі № 299/3616/16-а.

Як свідчать матеріали справи, позивач у період часу з 01.05.2020 по 31.03.2020 працював на ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська», що підтверджується копією трудової книжки, довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній та довідкою форми ОК-5 сформованої по позивачу.

Вказаний період роботи позивачу до страхового стажу ГУ ПФУ в Житомирській області не зараховані у зв`язку із тим, що відсутні сплати страхових внесків, сплати єдиного соціального внеску та внеску до Пенсійного фонду.

Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме на страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що внаслідок невиконання ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві у спірний період, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Зважаючи на наведені вище правові норми, встановлені обставини та правові висновки Верховного Суду, що в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України є таким, що підлягають врахуванню, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування до страхового стажу вищезазначеного спірного періоду роботи.

Окремо суд зазначає, що у спірному рішенні не зазначено, які конкретно періоди роботи позивача враховані в загальний і спеціальний стаж і за якими підставами. Рішення повинно містити чіткі і зрозумілі, а також з посиланням на правові норми, критерії оцінки трудової діяльності особи, що звернулась за призначенням пенсії. В рішенні пенсійного органу за загальним правилом повинно бути надано оцінку всім періодам роботи особи, що вказані в трудовій книжці позивача, оскільки і особа, і суд (якщо рішення пенсійного органу оскаржено) повинен чітко розуміти періоди і підстави, що зараховані/не зараховані для призначення пенсії.

У спірному рішенні відповідач закцентував свою увагу на тому, що позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, в той же час у своєму відзиві відповідач зазначає, що ним 12.05.2023 було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Стосовно зазначеного позивачем періоду роботи, який необхідно зарахувати відповідачем позивачу, а саме з 01.05.2020 по 30.04.2023, суд не погоджується, враховуючи наступне. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Форми ОК-5 сформованої по ОСОБА_1 , судом не встановлено даних за квітень 2023 року щодо отримання позивачем заробітку, отже зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає саме період її роботи з 01.05.2020 по 31.03.2023 включно.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відмова у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , періоду роботи: з 01.05.2020 по 31.03.2023 на посаді лампівника поверхні дільниці ВТБ на ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 Новогродівська» є неправомірною і цей період повинен бути зарахований до її страхового стажу.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача призначити їй пенсію за віком згідно пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХП «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а саме у 50 років, суд зазначає наступне.

Судом було встановлено, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії до територіальних органів Пенсійного фонду України 08.05.2023 та за принципом екстериторіальності, заяву про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Позивач 14 листопада 1972 року народження, що підтверджується наявними документами та не заперечується сторонами по справі, отже на момент звернення позивачу було 50 років, про що зазначено відповідачем у його спірному рішенні.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Судом було вже встановлено, що відмова відповідача в призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Враховуючи, що на момент звернення позивач досягла необхідного пенсійного віку, тобто 50 років, має страхового стажу 23 роки 05 місяців 12 днів, пільгового стажу 15 років 07 місяців 12 днів, що не заперечується сторонами по справі та зазначається відповідачем у спірному рішенні про відмову. В той же час судом було встановлено та доведено наданими доказами позивачем, які наявні в матеріалах справи та були надані відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, та за даними документами судом було встановлено, що відповідачем протиправно позивачу було не зараховано до її страхового стажу період роботи з 01.05.2020 по 31.03.2023, що додатково складає 2 роки 11 місяців 0 днів, загалом 26 років 4 місяці 12 днів.

Враховуючи вищезазначене, а також приписи п.2 ч.2 ст.114 ЗУ №1058, суд вважає, що позивач має в наявності всі вимоги: 50 років (з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20) та наявність повних 25 років страхового стажу, повних 15 років пільгового стажу передбаченого за Списком №2, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХП «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію та зарахувати спірні періоди, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

Водночас у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, а також те, що підчас розгляду адміністративного спору судом встановлено дотримання позивачем необхідних умов для призначення пенсії за віком, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 12.05.2023 №02 та як наслідок скасувати це рішення, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 08.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до страхового стажу період роботи: з 01.05.2020 по 31.03.2023 на посаді лампівника поверхні дільниці ВТБ на ДП «Селидівугілля» ВП «Шахта 1-3 Новогродівська» та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію згідно пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням висновків суду по даній справі.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 27.06.2023, позивач за подання адміністративного позову сплатила 1073,60 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у розмірі 1073,60 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (адреса: 10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Ольжича, буд.7, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () про відмову у призначенні пенсії від 12.05.2023 №02.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () про відмову у призначенні пенсії від 12.05.2023 №02.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) від 08.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зарахувати до страхового стажу період роботи: з 01.05.2020 по 31.03.2023 на посаді лампівника поверхні дільниці ВТБ на ДП «Селидівугілля» ВП «Шахта 1-3 Новогродівська».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) пенсію згідно пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням висновків суду по даній справі.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08 листопада 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець