Справа № 140/3945/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 140/3945/23 пров. № А/857/14635/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року, ухвалене суддею Димарчук Т.М. у м. Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 140/3945/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_3 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд:

1) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2015 по 15.02.2021 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021, відповідно до вимог п. 5 Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015) з відрахуванням виплаченої та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

3) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати з 30.01.2020 по 31.12.2020 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року з врахуванням виплачених сум;

4) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати з 01.01.2021 по 15.02.2021 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.01.2021 по 15.02.2021, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року з врахуванням виплачених сум;

5) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2015 по 15.02.2021 та грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020;

6) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати з 21.01.2022 по 24.03.2022 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату з 21.01.2022 по 24.03.2022 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади;

7) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати з 15.02.2021 по 31.12.2021 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 15.02.2021 по 31.12.2021, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 з врахуванням виплачених сум;

8) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати з 01.01.2022 по 15.12.2022 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2022 по 15.12.2022, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 з врахуванням виплачених сум;

9) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення з 15.02.2021по 31.12.2021, а також грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

10 липня 2023 року Волинський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 10.08.2015 по 15.02.2021 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.08.2015 по 15.02.2021 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших ви плаї, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати з 21.01.2022 по 24.03.2022 ОСОБА_1 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 21.01.2022 по 24.03.2022 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади (з урахуванням виплачених сум).

У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2015 року по 15.02.2021 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації. Також суд вважає, що позивач має право на грошове забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , виходячи із посадового окладу за цією посадою. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача, виходячи із розміру посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислені, шляхом множення прожиткового мінімуму, станом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Суд наголосив на тому, що Кабінет Міністрів України не приймав рішення про зміну грошового забезпечення військовослужбовців у січні 2020, 2021 та 2022 року. Крім того, суд вважає, що скасування судом чинної правової норми не відновлює дію попередньої, а тому суд вважає, що не має підстав застосовувати у спірних правовідносинах пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 у попередній редакції до внесення змін пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив позивач та відповідачі, подавши апеляційні скарги.

Позивач у апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції, доповнивши резолютивну частину наступним змістом:

1) визнати протиправними дії військову частину НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021, відповідно до вимог п. 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015) та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021, відповідно до вимог п. 5 Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015) з відрахуванням виплаченої та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

2) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати з 30.01.2020 по 31.12.2020 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом па 01.01.2020 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року з врахуванням виплачених сум;

3) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати з 01.01.2021 по 15.02.2021 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.01.2021 по 15.02.2021, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року з врахуванням виплачених сум;

4) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2015 по 15.02.2021 та грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020;

5) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати з 15.02.2021 по 31.12.2021 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 15.02.2021 по 31.12.2021, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 з врахуванням виплачених сум;

6) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати з 01.01.2022 по 15.12.2022 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2022 по 15.12.2022, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 з врахуванням виплачених сум;

7) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення з 15.02.2021 по 31.12.2021, а також грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що з березня 2018 року змінився посадовий оклад військовослужбовців, тому до правовідносин про виплату індексації грошового забезпечення починаючи з 01.01.2018 року не може бути застосований як базовий місяць січень 2008 року. Водночас, починаючи з березня 2018 року змінились правила обчислення індексації грошового забезпечення, яка визначається як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Цього суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого неправильно вирішив позовні вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021, відповідно до вимог п. 5 Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021, відповідно до вимог п. 5 Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015) з відрахуванням виплаченої та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб. Що стосується виплати грошового забезпечення у 2020, 2021 та 2022 році виходячи з розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року для обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням, то позивач зазначив, що скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб», яким внесено зміни у пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, поновлює дію попередніх норм права. Тому позивач вважає, що має право на перерахунок пенсії у 2020-2022 році, виходячи із грошового забезпечення, яке обраховане із розміру посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислені, шляхом множення прожиткового мінімуму, станом на 01 січня відповідного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Відповідач, військова частина НОМЕР_1 у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача за період з 10.08.2015 року по 28.02.2018 року є місяць в якому змінилося грошове забезпечення позивача, а не лише посадовий оклад. Водночас, з березня 2018 року збільшився посадовий оклад військовослужбовців, однак з березня по грудень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував поріг індексації 103 відсотки. Починаючи з грудня 2018 року відповідач виплачував позивачу індексацію з урахуванням березня 2018 року, як базового місяця.

Відповідач, військова частина НОМЕР_2 , у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не має права на виплату грошового забезпечення, з врахуванням посадового окладу за посадою начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , якою він тимчасово виконував обов`язки, оскільки у начальника штабу були штатні заступники.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що з 10.08.2015 року по 15.02.2021 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).

15.02.2021 року позивач, наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 35 (по стройовій частині) звільнений з посади офіцера відділу безпеки служби військової управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_3 ) та виключений зі списків частини у зв`язку призначенням його наказом командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 21 від 22.01.2021 року на посаду начальника групи безпеки військової служби військової частини НОМЕР_2 .

Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 позивач перебував на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .

З 16.02.2021 по 15.12.2022 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

З 15.12.2022 року позивач виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_4 .

Вважаючи, що грошове забезпечення за час служби виплачувалося йому в неповному розмірі, позивач 17.01.2023 року звернувся письмово до командування військової частини НОМЕР_3 із заявою про: нарахування та виплачу йому індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2015 по 15.02.2021; за 2020 та 2021 рік просив провести перерахунок та виплат грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 Постанови № 704, з врахуванням виплачених сум.

Листом від 17.02.2023 року № 36/202 військова частина НОМЕР_3 відмовила в здійсненні перерахунку та доплат грошового забезпечення за 2020-2021 роки.

У листі відповідач зазначив, що індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 нарахував виходячи із базового місяця - грудень 2015 року.

17.01.2023 року позивач звернувся з заявою про виплату грошового забезпечення до військової частини НОМЕР_2 у якій просив: здійснити перерахунок посадового окладу та окладу за військове звання за 2021 та 2022 рік, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року; здійснити доплату з 21.01.2022 по 24.03.2022 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

Листом від 18.02.2023 військова частина НОМЕР_2 відмовила позивачу у задоволенні його заяви.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Що стосується нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2015 року по 28.02.2018 року, то апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом абзацу 2 частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з статтями 4, 6 вказаного Закону, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення регулюються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Правові норми пункту 5 Порядку № 1078, у редакції пункту, яка діяла до 01.12.2015 року, передбачали, що, у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Відповідно до абзаців 1-6 пункту 5 Порядку № 1078 (в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2015 року та застосовується з 01.12.2015 року), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, за змістом пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця.

Отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).

Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 листопада 2021 року по справі № 120/313/20-а.

Апеляційний суд встановив те, що зміна посадових окладів з урахуванням періоду проходження військової служби позивача відбулась 01 січня 2008 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі постанова № 1294).

Таким чином, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року.

Отже, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року є січень 2008 року, в якому, постановою № 1294, встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців. Що стосується періоду з 10.08.2015 року по 30.11.2015 року, то позивач не обґрунтував порушення його права на належний рівень грошового забезпечення, в частині виплати індексації, за цей період.

Тому позовну вимогу про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2015 по 28.02.2018 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб необхідно задовольнити частково, шляхом визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

Що стосується позовної вимоги про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021 року, то апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом положень абзаців 3-5 пункту 5 Порядку №1078 (в редакції, яка діє з 15 березня 2018 року) сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).

Оскільки в березні 2018 року відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, сума індексації в березні 2018 року повинна розраховуватися як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідно до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078, до визначеної (згідно абзаців 4 та 5 пункту 5 Порядку № 1078) суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації (103 відсотка).

Тобто, з березня 2018 року підлягає до виплати сума індексації грошового забезпечення, визначена на підставі вищенаведених положень Порядку № 1078, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить таку суму індексації.

З огляду на те, що за офіційними даними Державної служби статистики України величина індексу споживчих цін у період з березня 2018 року по травень 2018 року не перевищувала передбаченого пунктом 1-1 Порядку № 1078 порогу індексації у 103%, підстави виплати суми індексації грошового забезпечення у підвищеному розмірі у цей період відсутні.

Водночас, позивач має право, а відповідач обов`язок, нарахувати та виплати позивачу індексацію розраховану, як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 02.11.2022 року по справі № 120/12718/21-а.

Водночас, суд першої інстанції невірно розтлумачив правові норми абзаців 3-6 пункту 5 Порядку № 1078, та, як підставу для відмови в задоволенні позову вказав те, що позивач не має права на індексацію грошового забезпечення за спірний період, оскільки індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації у цей період.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до правових норм, що є у абзацах 3-6 пункту 5 Порядку № 1078 та згаданої вище постанови Верховного Суду, індексація, яка виплачується у випадку коли індекс споживчих цін перевищує поріг індексації лише збільшує суму індексації, що розрахована як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації.

Отже, позивач має право на проведення індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 15 лютого 2021 року, визначеної з урахуванням розміру підвищення доходу позивача у березні 2018 року та розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Вказані висновки є підставою для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.02.2021, відповідно до вимог п. 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021, відповідно до вимог п. 5 Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015).

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати з 30.01.2020 по 31.12.2020 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом па 01.01.2020 року, з 01.01.2021 по 15.02.2021 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити відповідні, а також військову частину НОМЕР_2 за період з 15.02.2021 року по 31.12.2021 року та з 01.01.2022 року по 15.12.2022 року, то апеляційний суд зазначає наступне.

30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців (далі - Постанова № 704).

Відповідно до п. 10 постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01 січня 2018 року.

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 постанови № 704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

У свою чергу, у пункті 1 приміток Додатку 1 до постанови № 704 закріплено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

У примітці Додатку 14 постанови № 704 визначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.

З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), пунктом 6 якої, пункт 4 постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103.

Отже, з 29.01.2020 року (дня набрання законної сили рішенням суд у справі № 826/6453/18) діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, і запроваджувала алгоритм розрахунку посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Таким чином з 29.01.2020 року, розрахунковими величинами для визначення розміру посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року та відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема, грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, 2021 та 2022 рік не містять.

При цьому, на думку апеляційного суду, зазначення у пункті 4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб), як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ.

Разом з цим, апеляційний суд наголошує на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, а саме Закону № 2017-III та Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік».

Отже, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням позивача, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», відповідно, станом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року.

Наведене свідчить про те, що позивач має право на перерахунок грошового забезпечення станом на 01.01.2020 року, 01.01.2021 року та 01.01.2022 року, виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого, відповідно, Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року та Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт.

Отже, у відповідачів є відповідний обов`язок здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача.

Тому необхідно задовольнити позовні вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо:

- не нарахування та не виплати з 30.01.2020 по 31.12.2020 грошового забезпечення позивачу, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року;

- не нарахування та не виплати з 01.01.2021 по 15.02.2021 грошового забезпечення позивачу, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021.

Також необхідно задовольнити позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення, з врахуванням виплачених сум:

- з 30.01.2020 по 31.12.2020, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року;

з 01.01.2021 по 15.02.2021, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021,

Крім того необхідно задовольнити позовні вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо:

- не нарахування та не виплати з 15.02.2021 по 31.12.2021 грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021;

- не нарахування та не виплати з 01.01.2022 по 15.12.2022, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022.

Разом з цим, необхідно задовольнити позовні вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення, з врахуванням виплачених сум:

- з 15.02.2021 по 31.12.2021, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021,

- з 01.01.2022 по 15.12.2022, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022;

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2015 по 15.02.2021 та грошового забезпечення з 30.01.2020 по 31.12.2020, то апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) передбачено те, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За змістом статті 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 даного Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Враховуючи те, що відповідач не здійснив виплату доходу, згідно із цим рішенням, то вказана позовна вимога є передчасною, а тому у її задоволенні необхідно відмовити. Аналогічно необхідно відмовити і в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення з 15.02.2021 по 31.12.2021, а також грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення з 21.01.2022 по 24.03.2022 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу з 21.01.2022 по 24.03.2022 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади, то апеляційний суд зазначає наступне.

Виплата грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за посадою регулюється розділом XXVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Згідно з пунктом 1 розділу XXVI Порядку № 260 військовослужбовцям, які допущені в установленому порядку до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою, безперервно виконували обов`язки за цією посадою 30 календарних днів і більше, грошове забезпечення виплачується з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї вакантної посади, строком не більше ніж шість місяців.

Військовослужбовцям, допущеним в установленому порядку до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою, безперервно виконували обов`язки за цією посадою 30 календарних днів і більше, грошове забезпечення виплачується з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади, строком не більше ніж чотири місяці, крім випадків тимчасового виконання обов`язків за посадами:

військовослужбовців, які направлені за кордон без виключення зі списків особового складу військових частин, - до одного року;

військовослужбовців, які відряджені до інших військових частин або направлені у відрядження в райони ведення бойових дій (виконання бойових завдань), проведення антитерористичних операцій або операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, а також для здійснення заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, - на період такого відрядження;

військовослужбовців, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (шестирічного віку - за медичними показаннями), - на період такої відпустки.

Після закінчення вищезазначених строків тимчасового виконання обов`язків на посадах або прийняття рішення про повернення до виконання обов`язків за основною посадою військовослужбовцям виплачується грошове забезпечення за основною посадою.

Виплата грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за посадами здійснюється на підставі відповідного наказу командира (пункт 3 розділу XXVI Порядку № 260).

Згідно з пунктом 5 розділу XXVI Порядку № 260 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, які обіймають посади начальників штабів, заступників командирів (начальників) військових частин (установ, організацій) і начальників усіх найменувань, за тимчасове виконання обов`язків за невакантними посадами безпосередніх командирів (начальників) не здійснюється.

Військова частина НОМЕР_2 стверджує, що у період з 21.01.2022 по 24.03.2022 за час тимчасового виконання позивачем обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , у штатному складі військової частини перебували штатні заступники начальника штабу - першого заступника командира військової частини, що не вибували з військової частини та виконували свої посадові обов`язки, а тому позивач тимчасово виконував посадові обов`язки за невакантною посадою безпосереднього начальника (в даному випадку начальника штабу-першого заступника командира військової частини), а тому позивач не має право на виплату грошового забезпечення, виходячи із посадового окладу за цією посадою.

Однак, як видно із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.01.2022 року № 15, на підставі якого йому наказано приступити до тимчасового виконання обов`язків начальника штабу першого заступника командира бригади, позивача зараховано на продовольче забезпечення, згідно із каталогом.

Однак, у матеріалах справи відсутній наказ про виплату грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за посадами, як це передбачено пунктом 3 розділу XXVI Порядку № 260.

З цього випливає, що виплата грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за посадами належить до виключних повноважень командира у які суд втручатися не вправі.

Тому у задоволенні позовної вимоги визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення з 21.01.2022 по 24.03.2022 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу з 21.01.2022 по 24.03.2022 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади необхідно відмовити.

Підводячи підсумок наведеного, апеляційний суд вважає, що позов необхідно задовольнити частково, шляхом:

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця для обрахунку індексації та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця для обрахунку індексації;

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021 року, відповідно до вимог п. 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015) та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021 року, відповідно до вимог п. 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015);

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року з врахуванням виплачених сум;

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати з 01.01.2021 року по 15.02.2021 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.01.2021 року по 15.02.2021 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року, з врахуванням виплачених сум;

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати з 15.02.2021 року по 31.12.2021 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 15.02.2021 року по 31.12.2021 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 з врахуванням виплачених сум;

- визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати з 01.01.2022 року по 15.12.2022 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01.01.2022 року по 15.12.2022 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 з врахуванням виплачених сум.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що, при оцінці вимог позивача про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021 року, відповідно до вимог п. 5 Порядку № 1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015), суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду з цього питання, а саме постанову Верховного Суду від 02.11.2022 року по справі № 120/12718/21-а.

При оцінці позовних вимог про виплату грошового забезпечення у 2020-2022 роках, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року, суд першої інстанції не врахував постанову Верховного Суду 10 січня 2023 року у справі № 120/8682/21-а.

Що стосується позовних вимог про виплату позивачу грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за посадою начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , виходячи із посадового окладу за цією посадою, то суд першої інстанції не врахував дискреційні повноваження командира на виплату грошового забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за посадами. Інші позовні вимоги суд першої інстанції вирішив правильно.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення, в частині позовних вимог вказаних вище, з порушенням норм матеріального права, а тому його необхідно скасувати в цій частині та прийняти постанову про часткове задоволення позову у спосіб вказаний вище.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому їх необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в частині позовних вимог про виплату компенсації втрати доходів за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тому в цій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року в справі № 140/3945/23 скасувати в наступних частинах:

- в частині задоволення позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 10.08.2015 по 15.02.2021 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року;

- в частині задоволення позовних вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади за період з 21.01.2022 по 24.03.2022;

- в частині відмови у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 15.02.2021, відповідно до вимог п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

- в частині відмови у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення у 2020, 2021 та 2022 році, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року.

Прийняти постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги, щодо яких рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року в справі № 140/3945/23 скасовано.

Визнати протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця для обрахунку індексації.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця для обрахунку індексації.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021 року, відповідно до вимог п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.02.2021 року, відповідно до вимог п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року з врахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 01.01.2021 року по 15.02.2021 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2021 року по 15.02.2021 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року, з врахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 15.02.2021 року по 31.12.2021 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 15.02.2021 року по 31.12.2021 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 року, з врахуванням виплачених сум.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2022 року по 15.12.2022 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2022 року по 15.12.2022 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, з врахуванням виплачених сум.

У задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.08.2015 року по 30.11.2015 року, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця для обрахунку індексації та нарахування і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21.01.2022 по 24.03.2022, час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 , з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади відмовити.

У іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року в справі № 140/3945/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 06.11.2023 року