Справа № 333/4835/22
Суддя: Кулик В. Б.
Дата ухвалення: 2023-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/4835/22
Провадження № 2-а/333/15/23
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Кари Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: заступник начальника Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області Тетеріна Віта Михайлівна, Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

21.10.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спора: заступник начальника Комунарського відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області Тетеріна В.М., Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.10.2022 року, уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України - заступником начальника Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області Тетеріною В.М. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серія ПН МЗП № 002306 на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 грн. Адміністративне стягнення накладено за скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Згідно з зазначеною постановою, адміністративне правопорушення ОСОБА_1 полягає в тому, що остання порушила правила перебування в Україні, а саме з 12.11.2004 року проживає без документів на право проживання в Україні, що є порушенням ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (ст. 5 Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»). Вважає, що зазначена постанова незаконна, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 перебуває на території України на законних підставах, оскільки прибула в Україну в 1996 році, будучи неповнолітньою, разом з матір`ю, тобто прибуття в Україну було не її особисте волевиявлення. Таким чином, оскільки вона в`їхала на територію України на законних підставах у 1996 році, тобто до набранням чинності Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який набрав чинності у 2011 році, та до набранням чинності Угоди між урядом України та російської федерації (10.03.1997 року), то вказані норми до неї мають застосовуватися виключно в тих частинах, які усувають або полегшують статус. ОСОБА_1 не належить до жодної з категорій осіб, які прямо зазначені в ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Крім того, на території України у позивача є сім`я, що і є відповідною перешкодою для виїзду з території України. Сім`єю є ОСОБА_1 , її малолітній син, а також співмешканець ОСОБА_2 .. Син народився в Україні та є громадянином України. Поряд проживає мати позивача, яка має посвідку на постійне проживання в Україні. ОСОБА_1 не має на території російської федерації власного житла та родичів, у яких могла б оселитися і отримати реєстрацію місця проживання, щоб отримати медичне обслуговування на території росії і нормально ростити дитину, ці ж обставини не давали їй можливість отримати внутрішній паспорт громадянки російської федерації; окрім того в побуті вона розмовляє українського мовою, внаслідок чого повернення до російської федерації становитиме пряму загрозу для неї та дитини, як для етнічної українки. У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє до цього часу. Зазначені обставини унеможливлюють мій виїзд до території російської федерації. Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП необхідно встановити той факт, що вона усвідомлювала суспільну небезпечність проживання без документів на право проживання в Україні, передбачала шкідливі наслідки та бажала настання таких наслідків, або байдуже ставилась до їх настання чи свідомо допускала їх настання. Проте, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не містять жодних даних про форму вини останньої, про наявність прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, та не містять жодних доказів на підтвердження такого умислу. Просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 04.10.2022 року серія ПН МЗП № 002306 про накладення на неї адміністративного стягнення за ч. 1ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 1 700,00 грн., а справу закрити.

Ухвалою судді від 24.10.2022 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, відповідачу та третім особам надано строк для надання відзиву на позов. Копію даної ухвали, разом з позовною заявою та доданими до неї доказами, направлено сторонам.

25.11.2022 року представник відповідача - головний спеціаліст сектору юридичного забезпечення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Маменко К.С. подала до суду відзив, в якому просить позовну заяву залишити без задоволення, а постанову про накладення адміністративного стягнення від 04.10.2022 року без змін. Обґрунтовує відсутність підстав для задоволення позову тим, що документами, що дають право на проживання в Україні є посвідка на тимчасове проживання в Україні та посвідка на постійне проживання в Україні. Жодного з вказаних документів у ОСОБА_1 немає. З 12.11.2004 року громадянка російської федерації ОСОБА_1 проживає на території проживання без документів на право проживання в Україні. Саме за відсутність на право проживання в Україні позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент скоєння ОСОБА_1 порушення правил перебування іноземних громадян на території України визначались постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 року № 1074 «Про правила в`їзду іноземців та осіб громадянство в Україну, їх виїзду з України та транзитного проїду через її територію». На даний час перебування громадян держав з безвізовим порядком в`їзду на територію України визначено п. 1 Наказу МВС України від 20.07.2015 року. Нормами законодавства про статус іноземця та особи без громадянства встановлено, що на території України можуть проживати або тимчасово перебувати іноземці та особи без громадянства відповідно до їх правового статусу, який підтверджується відповідними документами. Позивач посилається на справу № 335/10110/18 про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, судом встановлено законність її перебування на території України, а саме на підставі ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Але посилання ОСОБА_1 є недоречним, оскільки зараз йде мова про відсутність документів, що дають право на проживання на території України, а не про порушення строків перебування в Україні. Крім того, з питанням надання дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на проживання в Україні ОСОБА_1 до територіальних підрозділів УДМС України в Запорізькій області не зверталась. Чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від вчинення порушення міграційного законодавства України, а наявності дітей не спростовує встановлені відповідачем порушення в її діях (постанова від 13.11.2020 року Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 280/5851/19). Протокол про адміністративне порушення, вчинене ОСОБА_1 , складений з дотриманням вимог КУпАП, та відповідно до Інструкції № 825, докази про адміністративне правопорушення долучені до справи. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, а також її права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП (має право: знайомитися з матеріалами справи, давати роз`яснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом мас право на надання правової допомоги особисто чи за доручення юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі), про що вона поставила особистий підпис у відповідній графі постанови та надала пояснення про причини вчинення вказаного правопорушення. Також, що під час складання адміністративних матеріалів від позивача жодних заяв чи клопотань з приводу надання їй правової допомоги не надходило. В подальшому, ОСОБА_3 було роз`яснено під підпис, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 04.10.2022 року у приміщенні відділу о 11 год. 20 хв. Після цього, 04.10.2022 року заступником начальника Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області Тетеріною В.М. було винесено постанову серія ПН МЗП № 002306 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП в сумі 1 700,00 грн., копію вказаної постанови під підпис було вручено ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, свої інтереси в суді довірила представляти адвокату Шокот А.М., який надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає.

Представники відповідача та третьої особи, третя особа у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином.

Зважаючи на те, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, строки визначені судом для подання сторонами процесуальних заяв закінчилися, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у справі доказами.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі та надані сторонами у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з копією паспорта громадянина російської федерації НОМЕР_1 , виданого 27.11.2017 року громадянці російської федерації ОСОБА_1 , органом (зазначено на російській мові) «Г/К РОССИИ, ХАРЬКОВ», дата закінчення строку дії паспорта 27.10.2022 року (а.с. 19).

Посвідка на постійне проживання у ОСОБА_1 відсутня.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ПР МЗП № 002259, складеного 04.10.2022 року головним спеціалістом Комунарського відділу у м. Запоріжжі Державної міграційної служби України в Запорізькій області Біюн О.В., встановлено, 04.10.2022 року о 11 год. 17 хв. було виявлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 порушила правила перебування в Україні, а саме: з 12.11.2004 року проживає без документів на право проживання в Україні. Копію протоколу ОСОБА_1 отримала в той же день (а.с. 9).

Під час складання даного протоколу, позивачу було роз`яснено її права та обов`язки, а також те, що вона має право на захист. Згідно з протоколом ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та роз`яснено всі належні їй права та обов`язки, про що свідчить її підпис в протоколі.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серія ПН МЗП № 002306, винесеної заступником начальника Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області Тетеріною В.М. від 04.10.2022 року встановлено, що ОСОБА_1 , яка є громадянкою російської федерації, проживала на території України без документів на право проживання, чим порушила ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за що передбачено відповідальність ч. 1ст. 203 КУпАП (а.с. 8).

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. Копію постанови ОСОБА_1 отримала в той же день, про що свідчить її підпис.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьками дитини зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 20).

Дійсно, позивач має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, а тому відповідач повинен був врахувати обставини її сімейного стану під час прийняття оскаржуваного рішення.

Стосовно вказаного твердження доцільно наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від вчинення порушення міграційного законодавства України.

Факт батьківства позивача не спростовує встановлені відповідачем порушення в її діях. Окрім того, позивачу не заборонено в`їзд в Україну, а отже після владнання необхідних законодавчих формальностей щодо законності перебування в Україні вона матиме змогу повернутися до своєї сім`ї.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI паспортний документ іноземця - це документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною. Паспортний документ іноземця, термін дії якого закінчився і не був продовжений в установленому порядку, не є документом, що може підтверджувати громадянство іноземця, або посвідчувати особу іноземця і тим більше не дає право на в`їзд або виїзд з території України.

Таким чином, враховуючи, що позивач є громадянкою російської федерації, проживаючи на території України, вона має статус іноземця.

Згідно з ч. 1 ст. 203 КУпАП, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, суб`єкт даного адміністративного правопорушення - особливий (іноземці та особи без громадянства). В даному випадку, позивач ОСОБА_1 є іноземкою і на неї поширюється ч. 1ст. 203 КУпАП.

Адміністративне стягнення накладено відповідачем відповідно до санкції ч. 1ст. 203 КУпАП, з додержанням всіх діючих норм законодавства.

Постатейним аналізом Науково-практичного коментаря Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме статті 203 визначено, що: об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері міграції. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у таких діях:

1) порушенні іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України;

2) недодержанні іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку реєстрації або порушення встановленого терміну перебування в Україні, виявлені в пунктах пропуску через державний кордон України.

Обидва склади - формальні. Суб`єкт адміністративного проступку - особливий (іноземці та особи без громадянства).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так й у формі необережності.

Повноваження щодо накладення стягнення за порушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, визначено згідно із вимогами ст. 222-2 КУпАП.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 3773 іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

За приписами ч. 3 ст. 9 Закону № 3773 строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців на території України визначений ст. 4 Закону № 3773, відповідно до ч. 16 якої, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно з п. п. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, іноземці, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Дійсно на час в`їзду позивача на територію України Угода між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації не діяла.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 затверджений Порядок визначення механізму оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання

Посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку, які подаються до територіального органу або підрозділу ДМС не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначає Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, іноземець або особа без громадянства та приймаюча сторона для продовження строку перебування в Україні подають письмові звернення не пізніш як за три робочі дні до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Проживання без такої посвідки слід розцінювати, як порушення іноземцями правил перебування в Україні, за що передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, відповідальність.

Суд не може погодитися з доводами позивача щодо відсутності умислу в її діях, так як посвідка у останньої взагалі відсутня.

В даному випадку, положення вимог ч. 1 ст. 203 КУпАП за своєю природою правового регулювання не передбачає безумовної наявності лише прямого умислу на вчинення такого правопорушення. Не виключена можливість його скоєння, внаслідок недбалості самої особи до виконання своїх обов`язків щодо необхідності здійснення обміну посвідки або взагалі її отримання.

Аналогічний правовий висновком викладений у постанові Верховного Суду від 18.07.2019 року у справі № 219/8869/17 (№ К/9901/20205/18).

Проживання позивача в Україні без документів безперервно порушували закон протягом відповідного часу. Весь цей час позивач безперервно здійснювала правопорушення у вигляді невиконання покладених на неї обов`язків. Крім того, 28.10.2017 року ОСОБА_1 вже було притягнуто до відповідальності за порушення правил перебування іноземних громадян на території України, позивачем було сплачено штраф.

Частиною першою ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, статтею 283 КУпАП визначений зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, а саме, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

З аналізу постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 010402 від 11.05.2022 року, якою на позивача, відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн., вбачається, що вимоги до змісту постанови, встановлені ст. 283 КУпАП, відповідачем були дотримані в повному обсязі.

При прийнятті спірної постанови про накладання адміністративного стягнення відповідачем врахований протокол про адміністративне правопорушення, який є доказом, відповідно до ст. 251 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, винуватості особи зазначеної категорії справ.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про накладання адміністративного стягнення від 04.10.2022 року діяв відповідно до ст. 19 Конституції України, а саме на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволенню.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 286, 288, 295, 297 КАС України, ст. ст. 7, 9, 33, 203, 245, 248, 251, 252, 268, 274, 278-280 КУпАП, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: заступник начальника Комунарського відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області Тетеріна Віта Михайлівна про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст судового рішення складено 30 травня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик