Справа № 120/2291/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2291/23

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

07 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

В С Т А Н О В И В :

позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала на протиправність постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 грн від 28.02.2023 за №352260 з підстав того, що останній протиправно застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта правопорушення. Так, титульним власником транспортного засобу ЧАЗ д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 0541, є ОСОБА_2 . Відповідно до особливих відміток ОСОБА_1 , ТОВ "ВІН-АВТО", ОСОБА_3 виступають співвласниками. Також позивач вказала, що вона не здійснює обслуговування приміського автобусного маршруту "Вінниця-Медвеже Вушко", а висновки осіб, які складали акти, є передчасними та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Відтак, оскільки відсутні докази того, що позивач є автомобільним перевізником на автобусному маршруті "Вінниця-Медвеже Вушко" в розумінні Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, тому позивач вважає, що вона у спірних правовідносинах не має статусу перевізника, а посадові особи відповідача діяли без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття оскаржуваного рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

09 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити її без задоволення.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 08.02.2023 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби з безпеки на транспорті, на підставі направлення на рейдову перевірку від 03.02.2023 №002376, проведено перевірку транспортного засобу (ТЗ) ЧАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , та складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за №351677 від 08.02.2023 (а.с. 7).

Проведеною перевіркою встановлено, що ТЗ належить ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 .

Під час перевірки виявлено порушення ст. ст. 34, 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", перевезення пасажирів по маршруту "Вінниця - Медвеже Вушко" без оформлення документів, передбачених законодавством. Зокрема, перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду.

Листом від 14.02.2023 за вих №9214/21/24-23 позивача було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення.

28.02.2023 відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №352260, якою постановлено стягнути з позивача штраф у сумі 17 000 грн, за порушення ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 цього Закону.

Вважаючи протиправною постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон від 05.04.2001 № 2344-III), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно зі ст.5 Закону від 05.04.2001 № 2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст.6 Закону від 05.04.2001 № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком № 1567.

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 39 Закону від 05.04.2001 №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Таким чином, законодавство зобов`язує автомобільного перевізника та водія під час здійснення своїх функцій мати при собі документи, на підставі яких здійснюється перевезення.

Відповідно до ст.60 Закону від 05.04.2001 № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Предметом спірних правовідносин є правомірність застосування до позивача санкцій за порушення положень чинного законодавства, зокрема у вигляду адміністративного господарського штрафу.

Так, відповідно до матеріалів справи 08.02.2023 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби з безпеки на транспорті, проведено перевірку транспортного засобу (ТЗ) ЧАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 та складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за №351677 від 08.02.2023 (а.с. 7).

Під час перевірки виявлено порушення ст.ст.34, 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення пасажирів по маршруту "Вінниця Медвеже Вушко" без оформлення документів, передбачених законодавством. Зокрема, перевезення пасажирів за відсутності на момент перевірки схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду.

Із аналізу вищевказаних положень слідує, що стаття 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" вказує на відсутності необхідних документів саме на момент перевірки.

28.02.2023 відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №352260, якою постановлено стягнути з позивача штраф у сумі 17 000 грн, за порушення ст.39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена ч.1 абз.3 ст.60 цього Закону.

Колегія суддів зауважує, що ключовим питання у розгляді даної справи слугує саме з`ясування тієї обставини чи є позивач належним суб`єктом притягнення до відповідальності.

Так, апелянт наполягає на тому, що ФОП ОСОБА_1 не є належним суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону від 05.04.2001 № 2344-III відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення пасажирів застосовується саме до автомобільних перевізників.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ ЧАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 на титульній сторінці власником зазначено ОСОБА_2 . Відповідно до особливих відміток ТЗ ОСОБА_1 , ТОВ "ВІН-АВТО", ОСОБА_4 виступають співвласниками. Датою реєстрації як зазначено у свідоцтві є дата 08.02.2022.

Так, відповідно до наявних у справі доказів, а саме: паспорта приміського автобусного маршруту, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду суд апеляційної інстанції приходить до обґрунтованого висновку, що перевезення пасажирів по маршруту "Вінниця Медвеже Вушко" здійснює саме ПМП "Автотранспортний перевізник", директором якого та одночасно і співвласником ТЗ є ОСОБА_4 (а.с. 11-23).

При цьому, судом першої інстанції помилково застосовано положення Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року № 379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.201 1 року за № 123/18861 (далі - Інструкція №379).

Так, суд першої інстанції врахував, що відповідно до п. 6.3 Інструкції про порядок здійснення Інструкція № 379 якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Тобто, вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону 2344-ІІІ визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами ст.39 Закону №2344-ІІІ є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Натомість, колегія суддів враховує, що в межах даної справи відбулася передача транспортного засобу ЧАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 у користування і (або) розпорядження між співвласниками, а не іншій фізичній або юридичній особі, у зв`язку із чим відсутня необхідність в оформлені і видачі тимчасового реєстраційного талону на ТЗ.

Та обставина, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач за видом класифікації підприємницької діяльності займається пасажирським перевезеннями не підтверджує факту здійснення перевезення пасажирів саме по маршруту "Вінниця Медвеже Вушко" без оформлення документів, передбачених законодавством.

Крім того, враховуючи, що власником ТЗ ЧАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 , ТОВ "ВІН-АВТО", ОСОБА_4 є співласниками, то в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем здійснювалась перевірка щодо діяльності інших співвласників з метою встановлення належного суб`єкта для притягнення до відповідальності відповідно до Закону №2344-ІІІ.

Більш того, водій ТЗ ОСОБА_5 не перебуває в трудових із ФОП ОСОБА_1 . Натомість, він перебуває у трудових відносинах із ПМП "Автотранспортний перевізник", що підтверджується довідкою від 08 березня 2023 року та не було враховано судом першої інстанції при вирішенні даної справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно застосування відповідачем адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 грн до неналежного суб`єкта - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки приймаючи оскаржувану постанову від 28.02.2023 за №352260 відповідач діяв не на підставі Конституції та законів України, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.

За таких обставин, з метою належного відновлення порушеного права позивача слід визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 грн від 28.02.2023 за №352260.

Положення ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи слідує, що позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1073,6 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 4026 грн. Відтак, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 5099,6 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 4 ст. ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Стосовно понесених витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів понесення таких витрат, а відтак останні не підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу від 28.02.2023 за №352260.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5099 (п`ять тисяч дев`яносто дев`ять) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст.325 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.