Справа № 240/27076/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), яка полягає у не невиплаті додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі Постанова №168) у розмірі 100000 гривень на місяць за період з 29 листопада 2022 року по 31 липня 2023 року і зобов`язання вчинити відповідні дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу в Збройних Силах України та з 16 травня 2022 року зарахований до списків особового складу В/ч НОМЕР_1 . Згідно наказів командира В/ч НОМЕР_1 від 27 листопада 2022 року №240 та командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 29 листопада 2022 року №169/дск вибув та прибув до складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування військової агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях з метою виконання службових (бойових) завдань, в м. Краматорськ Донецької області. У період з 29 листопада 2022 року по 31 липня 2023 року виконував бойові завдання у складі зазначених сил та відповідно, вважає, що має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн, передбаченої Постановою №168.
Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
23 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив з витребуваними судом документами, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивачу за період з 29 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року проведено нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах. Підстави для виплати позивачу такої винагороди у зазначеному розмірі за період з 01 лютого по 31 липня 2023 року відсутні, оскільки довідки визначеного зразка (згідно окремого доручення Міністра оборони України від 06 березня 2023 року №5718/з, які позивач мав би надати за підписом начальника штабу тієї військової частини, в якій брав безпосередню участь у бойових діях, кожного місяця) військова частина позивачу не надала, що унеможливило видання командиром В/ч НОМЕР_1 наказів для виплати такої винагороди.
07 листопада 2023 року до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, що якої додана позовна заява зі зменшеними позовними вимогами, згідно яких ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 , яка полягає у не невиплаті додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі Постанова №168) у розмірі 100000 гривень на місяць за період з 01 лютого по 31 липня 2023 року і зобов`язання вчинити відповідні дії.
Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у В/ч НОМЕР_2 з 16 травня 2022 року.
27 листопада 2022 року командиром В/ч НОМЕР_1 підписано наказ №240, згідно якого позивач вибув у відрядження до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування військової агресії російської федерації в підпорядкування командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для виконання службових (бойових) завдань із забезпечення фельд`єгерсько-поштовим зв`язком приписаних військових частин та установ з 28 листопада 2022 року.
Згідно наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 29 листопада 2022 року №169/дск позивача визнано таким, що прибув до складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування військової агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях з метою виконання службових (бойових) завдань.
Відповідно до наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28 липня 2023 року №210/дск позивач уважається таким, що вибув зі складу сил та засобів, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування військової агресії російської федерації проти України до пункту постійної дислокації В/ч НОМЕР_1 з 31 липня 2023 року.
Наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 01 серпня 2023 року №205 позивач уважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відрядження 01 серпня 2023 року.
Довідкою від 21 серпня 2023 року №683, складеною В/ч НОМЕР_1 підтверджується, що позивач у період з 29 листопада 2022 року по 31 липня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області.
Згідно рапортів начальника станції фельд`єгерсько-поштового зв`язку В позивач з 01 лютого по 31 липня 2023 року приймав безпосередню участь у виконанні бойових завдань у складі діючого угруповання військ (сил) Сил оборони держави.
На підставі зазначених документів командиром В/ч НОМЕР_1 видано такі накази:
Згідно довідки про виплату додаткової винагороди від 09 жовтня 2023 року №848 позивачу виплачено додаткову винагороду у таких розмірах:
за грудень 2022 року 100000,00 грн;
за січень 2023 року 100000,00 грн;
Не погоджуючись з правомірністю таких дій за період з 01 лютого по 31 липня 2023 року, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Названий пункт постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року №43 (далі Постанова №43), яка набрала чинності 21 січня 2023 року, після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнити словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,».
Також у зазначеному пункті закріплено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Згідно пункту 1 розділу І цього Порядку, він визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Згідно пункту 2 цього розділу на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою №168 виплачується в таких розмірах:
100000 гривень тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):
під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;
із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;
у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;
на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);
з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;
з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);
у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
30 000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.
Таким чином виконання позивачем у період з 01 лютого по 31 липня 2023 року бойових завдань у складі сил та засобів, що беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування військової агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, не є підставою для нарахування та виплати додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн, оскільки позивач не брав безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, а участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування військової агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях брали саме сили оперативно-тактичного угрупування «Лиман», до складу яких входив і позивач.
Отже, встановлені у цій справі обставини не дають підстав для висновку про наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди з 01 лютого по 31 липня 2023 року, оскільки таке право не підтверджено належними та допустимими документальними доказами.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на відсутність у позивача доказів на обґрунтування заявленого позову та надання відповідачем доказів на підтвердження правомірності вчинених ним дій, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис