Справа № 346/3440/22
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" листопада 2023 р. справа № 346/3440/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання відмови незаконною та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в інтересах ОСОБА_1 в Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання незаконною відмову у поверненні позивачу транспортного засобу та зобов`язання Коломийський РВП ГУНП в Івано-Франківській області безоплатно повернути ОСОБА_1 транспортний засіб марки КТМ125, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення вимог Порядку тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, протиправно утримує належний позивачу транспортний засіб. Позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому транспортного засобу, однак йому відмовлено, оскільки для отримання вказаного транспортного засобу йому необхідно пред`явити необхідні документи на право власності, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу чи інші документи, які засвідчують право власності на спірний транспортний засіб. Позивач вважає таку відмову протиправною.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.04.2023 в задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.08.2023 рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.04.2023 в справі № 346/3440/22 скасовано та прийнято постанову, якою справу № 346/3440/22 направлено на розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду за встановленою законом підсудністю.

11.09.2023 справа № 346/3440/22 супровідним листом Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2023 № 346/3440/22/01-17/47328/23 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023, справа передана головуючому судді Матуляку Я.П.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, який подано до Коломийського міськрайонного суду 15.11.2022 (а.с.31-34). У відзиві представник відповідача проти позову заперечує та вказує на відсутність підстав для повернення транспортного засобу позивачу за умови відсутності будь-яких документів, що підтверджують право власності.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено таке.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.06.2022 серії БАБ №685536 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.9).

Згідно акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19.06.2022, транспортний засіб марки КТМ 125, яким керував ОСОБА_1 , затримано та поміщено на спеціальний майданчик до вирішення питання по суті (а.с.10).

Позивачем сплачено штраф в розмірі 850 грн., що підтверджується квитанцією за №90 від 29.06.2022 (а.с.11).

11.07.2022 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в якій просив повернути транспортний засіб марки КТМ125 (а.с.8).

Листом від 26.07.2022 відповідач вказав позивачу на те, що для отримання вищевказаного транспортного засобу необхідно пред`явити документи на право власності, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу чи інші документи, які засвідчують право власності на нього (а.с.6).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2.1 Постанови Кабінету України "Про Правила дорожнього руху" за № 130 від 10.10.2001, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Пунктом 2.2. зазначеної постанови встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Спірні правовідносини регулюються Порядком тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, який затверджено Постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1102 (далі Порядок)

Цей Порядок визначає процедуру тимчасового затримання транспортних засобів працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції (далі - поліцейські), зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення (пункт 1 в редакції Постанови КМ№ 989 від 14.11.2018).

Так пунктом 2 Порядку встановлено, що тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою,шостою і сьомою статті 121, статтею 121-3, частинами третьою, п`ятою сьомою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома),статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до статті 36 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас пункт 12 Порядку передбачає, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, що зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за зверненням відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14 -2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особи, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення.

Умовами повернення зазначеним особам транспортного засобу є оплата вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі винесення постанови про накладення стягнення у вигляді штрафу - його сплата.

Вилучення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника із спеціального майданчика чи стоянки здійснюється державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі вимоги.

Отже, за положеннями наведеного порядку поверненню підлягає транспортний засіб, що зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці у випадку, зокрема, звернення із відповідною заявою особою, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення та оплати вартості послуги з транспортування та/або зберігання транспортного засобу, а в разі накладення стягнення у вигляді штрафу також сплати такого.

На думку позивача, за умови сплати ним штрафу та надання згоди сплатити витрати на транспортування та зберігання, відсутність у нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не свідчить про безумовну підставу для відмови у поверненні тимчасово затриманого транспортного засобу, що зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці.

В той же час, слід зазначити, що в пункті 12 Порядку вжито застереження щодо особи, яка може подати звернення про повернення транспортного засобу, а саме: відповідальної особи, зазначеної в частині першій статті 14 -2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, відповідальною особою, зазначеною в частині першій статті 14 -2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб.

Як наслідок, суд доходить висновку, що факт керування транспортним засобом на момент вчинення правопорушення та сплата штрафу, не є достатніми підставами для повернення вилученого транспортного засобу, оскільки окрім наведеного, обов`язковою умовою для повернення транспортного засобу є факт реєстрації такого транспортного засобу за фізичною особою або наявність відомостей про те, що така особа є належним користувачем.

Доказів реєстрації транспортного засобу за позивачем або наявності відомостей про те, що він є належним користувачем, ОСОБА_1 при зверненні із заявою до відповідача не надано. Не надано таких доказів і до суду.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд зазначає, що відповідач в спірних правовідносинах діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, прав позивача не порушив, тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (, вул. Шевченка, 11-а, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78200 про визнання відмови незаконною та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.