Справа № 320/14060/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року № 320/14060/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київської області яке оформлено у вигляді листа від 15.02.2023 за № 1000-0202-8/22569, про відмову ОСОБА_1 в поверненні нарахованих коштів як різницю за період із 26.09 по 31.12.2022 року, та безпідставно знятих з моєї пенсійної картки, в сумі 12 780,16 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, повернути ОСОБА_1 , безпідставно стягнуті кошти у розмірі 12 780,16 грн.

Позов мотивовано протиправністю стягненням з рахунку позивача коштів у розмірі 12 780,16 грн, як помилково нарахованих, з огляду на положення статті 1215 Цивільного кодексу України.

Головне управління Пенсійного фонду у Київській області подало до суду відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві та просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав відповідь на відзив, у якому заперечив проти доводів наведених відповідачем.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з проведенням судового засідання. Судове засідання призначено на 19.06.2023.

У судове засідання призначене на 19.06.2023 учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили.

Протокольною ухвалою суду від 19.06.2023 відкладено розгляд справи на 02.08.2023.

У судове засідання призначене на 02.08.2023 учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи клопотання позивача, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи та перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Київській області та одержує довічне грошове утримання відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 02.01.2023 № 1000-0502-8/364 звернулося до АТ КБ ПриватБанк з проханням про повернення пенсії ОСОБА_1 у розмірі 12780,60 грн.

Як вбачається з листа від 17.03.2023 № 1000-0202-8/41113 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області кошти у розмірі 11238,22 з пенсійного рахунку позивача були повернуті в межах наявного залишку АТ КБ ПриватБанк.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у поверненні стягнутих коштів у розмірі 12780,60 грн протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Загальні підстави для припинення права власності, у тому числі з підстав, що не пов`язані з волевиявленням власника, визначено в статті 346 Цивільного кодексу України, частина друга якої містить застереження про те, що іншими законами України можуть бути встановлені додаткові підстави для припинення права власності.

Цей самий механізм припинення права власності законодавець розповсюдив і на порядок списання грошових коштів, розміщених на рахунках у банках, установивши, що без розпорядження клієнта його кошти списуються лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що від 22.09.2016 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662, якою виклав у новій редакції Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (далі - Порядок №662).

Зі змісту пункту 1 Порядку №662 вбачається, що ним визначається механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів, шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги в уповноважених банках.

Пунктом 19 Порядку №662 визначено, що "Помилково зараховані на поточні рахунки суми пенсій та грошової допомоги за вимогою органів Пенсійного фонду та органів соціального захисту населення повертаються на рахунки, з яких проводилося фінансування".

Зміст вказаного пункту дає підстави для висновку, що ним встановлений правовий режим коштів (пенсій та інших соціальних виплат), помилково зарахованих на поточні рахунки, що передбачає їх безспірне списання з рахунків одержувачів на підставі вимоги органу, що їх помилково перерахував.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 у справі №826/1244/18 визнано протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 №662 "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ" у частині положення пункту 19 на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ" про те, що: "Помилково зараховані на поточні рахунки суми пенсій за вимогою органів Пенсійного фонду повертаються на рахунки, з яких проводилося фінансування".

Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому було офіційно оприлюднено постанову Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 №662 "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ", після набрання рішенням законної сили.

Задовольняючи адміністративний позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірне положення пункту 19 "Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 № 662 "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ", суперечить вимогам статті 1071 Цивільного кодексу України, якою не передбачено можливості списання грошових коштів з рахунка клієнта банку без його розпорядження на підставі самого лише нормативного акту Кабінету Міністрів України.

Отже, враховуючи те, що пункт 19 "Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 №662 "Деякі питання виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ", визнано протиправним та нечинним, органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості списувати кошти з пенсійних рахунків лише за власною вимогою.

З матеріалів справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 02.01.2023 № 1000-0502-8/364 звернулося до АТ КБ ПриватБанк з проханням про повернення пенсії ОСОБА_1 у розмірі 12780,60 грн.

АТ КБ ПриватБанк кошти у розмірі 11238,22 грн з пенсійного рахунку позивача були повернуті в межах наявного залишку. Решту коштів у сумі 1541,94 грн позивач повернув у добровільному порядку.

Зазначені обставини не заперечуються сторонами у справі.

В контексті цього суд вважає за необхідне зазначити, що частиною першою статті 1215 Цивільного кодексу України законодавець передбачив, що безпідставно набуті пенсія, допомога якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, не повертаються.

Враховуючи те, що порядок і умови набуття, припинення і здійснення права власності на майно входять до загального поняття "правовий режим власності", який визначається виключно законами України, при цьому пункт 19 Порядку № 662 в судовому порядку визнано протиправним та чинним, відповідач не мав права утримувати суму 12780,60 грн з пенсії позивача з причини "нараховано помилково", адже такої підстави для припинення права власності на пенсійні та соціальні виплати не існує.

Отже, утримуючи суму 12780,60 грн з пенсії позивача, відповідач діяв поза межами своїх повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене вище, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київської області, яке оформлено у вигляді листа від 15.02.2023 № 1000-0202-8/22569 та зобов`язання відповідача повернути ОСОБА_1 , безпідставно стягнуті кошти у розмірі 12 780,16 грн.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно абзацу другого частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлюється, що особи з інвалідністю 2 групи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Позивач є особою з інвалідністю 2 групи, відповідно звільнений від сплати судового збору. Оскільки позивачем не надано доказів понесення нею інших судових витрат, будь-які судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київської області яке оформлено у вигляді листа від 15 лютого 2023 року за № 1000-0202-8/22569, про відмову ОСОБА_1 в поверненні нарахованих коштів як різницю за період із 26.09 по 31.12.2022 року, та безпідставно знятих з пенсійної картки, в сумі 12780,16 грн.

3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повернути ОСОБА_1 , безпідставно стягнуті кошти у розмірі 12780,16 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.