Справа № 200/9313/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року справа №200/9313/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Передерій Є.О., за участю представника відповідача Вишнякової А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року (головуючий суддя І інстанції Загацька Т.В.), складене у повному обсязі 02 грудня 2021 року у м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/9313/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, що виявилася у наданні неповної інформації ОСОБА_1 на його запит на отримання публічної інформації №12/07-08 від 12.07.2021;

- зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації №12/07-08 від 12.07.2021, з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні;

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства юстиції України, що виявилася у наданні неповної інформації ОСОБА_1 на його запит на отримання публічної інформації №12/07-08 від 12.07.2021.

Зобов`язано Міністерство юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації №12/07-08 від 12.07.2021, з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні.

Міністерство юстиції України із таким судовим рішенням не погодилось, звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на ненадання судом першої інстанції вірної оцінки обставинам справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Зазначає, що запитувані ОСОБА_1 документи перебувають в необмеженому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що свідчить про безперешкодну можливість позивача в їх отриманні, а також надає доступ до судових рішень та їх друк з автоматизованої системи збирання та обліку. Вважає, що листом - відповіддю Мін`юсту позивача було поінформовано, що облік запитуваної ним інформації не ведеться.

Також зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Представник відповідача в удовому засідання надала пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , 12.07.2021 звернувся до Міністерства юстиції України із запитом на отримання публічної інформації №12/07-08, у якому просив надати копії ухвал господарських судів /повідомлення, які надійшли від господарських судів до Міністерства юстиції України протягом 14-30.06.2021, щодо подання скарги сторони виконавчого провадження, на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення/відкриття провадження за скаргою сторони виконавчого провадження, на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, за якими відповідачем визнано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, державні виконавці Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або посадові особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Листом від 15.10.2021 №34449/20.6/31-21, направленим Міністерством юстиції України, повідомлено ОСОБА_1 , що Мін`юст не є розпорядником запитуваної інформації в розумінні чинного законодавства України. Запитувану інформацію щодо ухвалених судових рішень, можливо отримати з Реєстру судових рішень в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до судових рішень». Додатково було інформовано, що положеннями пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що у випадку, коли розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту. Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Зазначено, що Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України облік запитуваної інформації не ведеться

Не погодившись з результатом розгляду запиту на публічну інформацію, позивач оскаржив дії відповідача до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав протиправними дії міністерства щодо надання неповної інформації на отримання публічної інформації та зобов`язав розглянути запит позивача на отримання публічної інформації, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції та надаючи оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України Про інформацію кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України Про доступ до публічної інформації.

Згідно із ст.1, п.2 ч.1 ст.5 Закону України Про доступ до публічної інформації публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст.12 Закону України Про доступ до публічної інформації суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.19 Закону України Про доступ до публічної інформації запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про доступ до публічної інформації право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати і оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 20 Закону України Про інформацію визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом (ч.1 Закону).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України Про доступ до публічної інформації публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.6 вказаного Закону інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України Про інформацію будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.20 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч.2 ст.7 Закону України Про інформацію суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Частинами 2 і 3 ст.23 Закону України Про доступ до публічної інформації встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

В п.1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (п.1 ч.1 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації).

Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям відображеності та задокументованості і є публічною.

Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 08.11.2016 у справі Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary (заява №18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.

Відтак, запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Крім того, суд зазначає наступне.

Основні завдання та функції, покладені на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, визначені у Положенні про відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, затвердженому 27.05.2020 (далі Положення про Відділ).

Відповідно до п.1 розділу І Положення про Відділ працівниками відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є державні виконавці, правовий статус та обсяг процесуальних повноважень яких визначені Законами України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та від 02.06.2016 №1404- VIII «Про виконавче провадження» (далі Закони №1403 та №1404).

Відповідно до п.2 р.3 Положення про Відділ, він веде обліково-статистичну звітність та здійснює аналітичну роботу щодо діяльності відділу та виконання ним функцій та завдань, аналізує стан виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) державними виконавцями.

Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.2019 №3101/5 затверджена Інструкція з діловодства в Міністерстві юстиції України (далі Інструкція).

Абзацом другим пункту 180 Інструкції визначено, що до номенклатури справ включаються назви справ, що формуються та відображають усі етапи роботи, яка документується в Міністерстві. Строки зберігання документів визначаються під час реєстрації або створення проекту документа автором.

За п. 204 Інструкції номенклатура справ - це обов`язковий для кожної установи систематизований перелік назв (заголовків) справ, що формуються в її діловодстві, із зазначенням строків зберігання відповідних справ (додатки 9 і 10).

Таким чином, Інструкцією передбачено форму номенклатури справ та електронної таблиці номенклатури справ структурного підрозділу.

Отже, облік запитуваної позивачем інформації відповідачем ведеться, а тому суд вважає, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу в наданні інформації за його запитом №12/07-08 від 12.07.2021.

Враховуючи те, що відповідачем не було надано відповіді позивачу у повному обсязі, суд дійшов висновку про те, що це є відповіддю не по суті запиту та вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог.

Виходячи з предмета та підстав позову, враховуючи предмет спору, наявну судову практику в аналогічних спорах, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, тотожність правової позиції позивача та заперечення відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що справедливим та співмірним є відшкодування позивачу понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 283, 310, 315, 316, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 200/9313/21 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 30 жовтня 2023 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г.Казначеєв

І.Д.Компанієць