Справа № 320/6720/22
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6720/22 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, яким просив:

- визнати неправомірним рішення комісії виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області з розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу деяким громадянам відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 11 липня 2022 року №8/2 про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни";

- зобов`язати комісію виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області з розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу деяким громадянам відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановити ОСОБА_1 статус "особи з інвалідністю внаслідок війни" та видати відповідне посвідчення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, не в повній мірі дослідив докази у справі.

Додатково зазначив, що відповідає переліку категорій осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни, вказаному в ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відповідно до Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки посади працівників міліції прирівнюються посадам поліцейських. Крім того наголосив, що проходив службу в органах внутрішніх справ та у Національній поліції, водночас йому встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з отриманням травми пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Також зазначив, що суд першої інстанції помилково застосував практику Верховного Суду висловлену в постановах від 02 квітня 2021 року по справі №0540/9350/18-а та від 18 листопада 2020 року по справі №1140/2362/18.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 у період з 30 червня 2009 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07 листопада 2015 року в Національній поліції України.

Згідно з актами від 28 жовтня 2020 року форми Н-5, Н-1 під час проходження служби 14 жовтня 2020 року стався нещасний випадок з поліцейським-водієм Обухівського РВ сержантом поліції ОСОБА_1 , за якої він отримав травму та захворювання, пов`язані з проходженням служби в поліції.

Відповідно до копії виписки з акта огляду медико-соціальною комісією від 02 листопада 2021 року серія АВ №1067200 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності до 01 листопада 2022 року, причина інвалідності - травма пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Рішенням Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Обухівської міської ради від 11 листопада 2022 року №8/2 відмовлено ОСОБА_1 у встановлення статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни" відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Вважаючи зазначене рішення неправомірним, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "осіб з інвалідністю внаслідок війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Встановлення медичною комісією групи інвалідності з формулюванням "травма отримана з виконанням службових обов`язків" не є безпосередньо підставою для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки такий статус може бути визначений тільки у відповідності до вимог та з підстав, визначених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 затверджено Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим (далі - Положення № 302).

Відповідно до п. 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно з п. 7 Положення № 302, "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 10 Положення № 302 передбачено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 30 червня 2009 року, а з 07 листопада 2015 року - у Національній поліції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 02 листопада 2021 року встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності: травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що служба на посадах в Національній поліції прирівнюється до посад начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, крім того він отримав інвалідність захищаючи громадян України та безпосередньо захищаючи свою Державу.

Колегія суддів звертає увагу, що 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII, який не містить законодавчої дефініції "особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", натомість, застосовує термін "поліцейський" для позначення осіб, що проходять службу в органах поліції. Крім того, вищенаведений закон не містить норм, які б прирівнювали правовий статус осіб рядового та начальницького складу органу внутрішніх справ та поліцейських.

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року по справі №824/32/19-а дійшов висновку про те, що для надання особі статусу інваліда війни у відповідності до вимог наведених норм необхідним є існування наступних умов - отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2020 року по справі №1140/2362/18 зазначив, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "інвалідів війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Отже, враховуючи, що інвалідність позивача настала внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків поліцейського у мирний час та не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, у розумінні ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", це виключає можливість надання йому статусу саме особи з інвалідністю внаслідок війни, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку