Справа № 120/15988/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Вінниця

06 листопада 2023 р. Справа № 120/15988/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов"язання вчинити дії.

02.11.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої просить забезпечити адміністративний позов шляхом:

заборони Стрижавській селищній раді Вінницького району Вінницької області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1500, а саме змінювати її конфігурацію, межі, змінювати цільове призначення, змінювати склад угідь, змінювати кадастровий номер вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки, та затверджувати розроблені технічні документації та проекти землеустрою щодо поділу та відведення земельної ділянки, а також вчиняти інші дії, які можуть стати підставою для внесення відомостей до Державного реєстру речових права на нерухоме майно щодо зазначеної земельної ділянки до набрання рішенням по даній адміністративній справі законної сили.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову представник позивача зазначає, що громадянка ОСОБА_1 29.08.2023 року звернулась до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області з клопотанням про отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

До клопотання були долучені всі документи, передбачені частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: графічні матеріали з зазначенням місця розташування земельної ділянки, паспортні дані заявника, копія Витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (оскільки на бажаній земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомості ( нежитлові приміщення ), які належать на праві власності позивачу, а саме: свинарник №3- «А», прибудова "а" та "а1", водонапірна башта - «Б», артезіанська свердловина - «№1», які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ) та нотаріально засвідчена копія заяви про надання згоди землекористувачем на вилучення частини земельної ділянки від 28.08.2023 року.

09.10.2023 року представником позивача на адресу відповідача було надіслано адвокатський запит про надання належним чином засвідченої копії рішення Стрижавської селищної ради, яке було прийняте за результатом розгляду раніше поданого клопотання позивача.

11.10.2023 року представник позивача отримав відповідь на адвокатський запит, якою було надано завірену копію рішення 70 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради №39 від 29.09.2023 року «Про надання дозволу громадянці ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Вважаючи вищезазначене рішення 70 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради від 29.09.2023 №№39 протиправним, таким, що порушує права та інтереси позивача, представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення відповідача.

В обґрунтування підстав для забезпечення позову представник позивача зазначає, що відповідно до інформації, яка міститься на офіційному веб сайті відповідача, позивачем було виявлене рішення, яке було прийнято на цій же 70 сесії 8 скликання №36 «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок». Відповідно до п.п.1.1 п. 1 вказаного рішення було вирішено «Розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, які розташовані на території Стрижавської селищної територіальної громади, АДРЕСА_1 , згідно схеми розподілу, що додається:

- кадастровий номер: :02:009:1500, площею 4,2164 га, цільове призначення: 01.13 для іншого сільськогосподарського призначення, на шість земельних ділянок:

Ділянка 1 орієнтовною площею 0,2413 га;

Ділянка 2 орієнтовною площею 0,5568 га;

Ділянка 3 орієнтовною площею 0,1107 га;

Ділянка 4 орієнтовною площею 0,3433 га;

Ділянка 5 орієнтовною площею 0,0873 га;

Ділянка 6 орієнтовною площею 2,8769 га».

Пунктом 2 зазначеного рішення доручено селищному голові ОСОБА_2 замовити розроблення технічної документації вказаної в пункті 1 цього рішення.

Представник позивача акцентує увагу суду на тому, що за адресою земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1500 розташоване майно, яке на праві приватної власності належать позивачу ( за адресою АДРЕСА_1 ).

Представник зазначає, що у разі поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1500 фактично позивач буде позбавлена можливості після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки на її формування у вигляді, зазначеному у поданому разом з клопотанням викопіюванні, орієнтовною площею 1,4000 га, оскільки вона буде поділена відповідачем на 6 земельних ділянок різної площі.

Відтак, представник позивача вважає, що прийняття рішення 70 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради від 29.09.2023 №№36 є цілеспрямованою дією щодо створення умов неможливості позивачу отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою та сформувати бажану земельну ділянку.

Крім того, на підтвердження доводів щодо протиправності дій відповідача щодо не надання позивачу відповідного дозволу на виготовлення проекту землеустрою, представник посилається на повідомлення Відділу примусового виконання рішень від 20.09.2023 року №11547/4.1-22/6, яке було направлено до Відділу поліції №3 (м. Вінниця), відповідно до якого було повідомлено поліцію щодо невиконання Стрижавською селищною радою виконавчого листа, виданого щодо виконання рішення Вінницького районного суду в справі №128/1534/21, яким було зобов`язано Стрижавську селищну раду надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у її власність для ведення особистого селянського господарства.

З огляду на викладене, представник позивача стверджує, що після виготовлення відповідачем документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок на підставі рішення Стрижавської селищної ради №36 від 29.09.2023 «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок» та внесення відомостей про земельні ділянки до Державного земельного кадастру, Стрижавською селищною радою буде прийнято рішення про затвердження документації із землеустрою по уже нових сформованих земельних ділянках, про що свідчить, зокрема пункт 5 рішення.

Враховуючи вищезазначені обставини, представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову, які, на його переконання, є співмірними із заявленими позивачем позовними вимогами.

Визначаючись щодо наявності підстав для забезпечення позову у цій справі, суд керується наступними мотивами.

Особливості інституту забезпечення позову в адміністративному процесі врегульовані главою 10 розділу 1 КАС України.

Так, частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

В свою чергу, частиною 1 статті 151 КАС України передбачено види забезпечення позову, серед яких: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборона відповідачу вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 стаття 151 КАС України).

За приписами частин 4, 6 статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду №826/8556/17 від 21.11.2018, №826/16334/18 від 26.04.2019 та № 440/4294/20 від 30.06.2021.

Так з матеріалів справи вбачається, що позивач як власниця нежитлових приміщень, загальною площею 475,6 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці, площею 4,2164 га, кадастровий номер :02:009:1500, яка утворилась в результаті поділу із земельною ділянкою площею 4,6164 га, кадастровий номер: :02:009:1256, дана земельна ділянка знаходиться у користуванні ОСОБА_3 відповідно до договору оренди земельної ділянки від 23.10.2010 року та додаткової угоди № 3 до даного договору від 24.11.2017 року, звернулась від відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,4000 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. При цьому позивачем було долучено до клопотання ряд необхідних документів, зокрема і копію витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна ( нежитлові приміщення ), а також нотаріально засвідчену копію заяви про надання згоди землекористувачем на вилучення частини земельної ділянки від 28.08.2023 року.

Разом з тим, рішенням 70 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради від 29.09.2023 №39 "Про надання дозволу громадянці ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" вирішено надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовною площею 0,4500 га на території Стрижавської селищної територіальної громади АДРЕСА_1 .

Таким чином, вказаним рішенням відповідачем самостійно змінено орієнтовну площу земельної ділянки щодо якої позивачем подано клопотання, її цільове призначення, а також замість передачі її у власність, як про це просила позивач, надано дозвіл на передачу вказаної земельної ділянки в оренду. При цьому, таке рішення не містить підстав та обгрунтування ненадання позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою саме щодо відведення земельної ділянки у власність позивачки, у площі та з цільовим призначення, зазначеними в клопотанні.

Разом з тим, з долучених до заяви про забезпечення позову матеріалів, судом встановлено, що відповідачем на цій же 70 сесії 8 скликання 29 вересня 2023 року прийнято інше рішення №36 «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок». Відповідно до п.п. 1.1 п.1 зазначеного рішення вирішено «Розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок які розташовані на території Стрижавської селищної територіальної громади АДРЕСА_1 , згідно схеми розподілу, що додається:

- кадастровий номер: :02:009:1500, площею 4,2164 га, цільове призначення: 01.13 для іншого сільськогосподарського призначення, на шість земельних ділянок:

Ділянка 1 орієнтовною площею 0,2413 га;

Ділянка 2 орієнтовною площею 0,5568 га;

Ділянка 3 орієнтовною площею 0,1107 га;

Ділянка 4 орієнтовною площею 0,3433 га;

Ділянка 5 орієнтовною площею 0,0873 га;

Ділянка 6 орієнтовною площею 2,8769 га».

Пунктами 2, 4, 5 рішення визначено доручити селищному голові ОСОБА_2 замовити розроблення технічної документації вказаної в пункті 1 цього рішення. Виконавчому комітету Стрижавської селищної ради забезпечити організацію та здійснення розроблення технічної документації вказаної в пункті 1 цього рішення. Технічну документацію із землеустрою вказану в пункті 1 цього рішення подати на розгляд сесії селищної ради для затвердження та прийняття відповідного рішення.

При цьому, наявні матеріали свідчать, що за адресою земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1500 розташоване нерухоме майно, яке на праві приватної власності належать позивачу (за адресою АДРЕСА_1 ).

В контексті викладеного, суд зазначає, що згідно із частиною 13 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок.

Законом України "Про державний земельний кадастр" встановлено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

Статтею 1 Закону України "Про державний земельний кадастр" визначено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до частини десятої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок.

У разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається (ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про Державний земельний кадастр").

Кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок № 1051).

Відповідно до пункту 114 Порядку № 1051, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання.

Пунктом 29 Порядку № 1051 визначено, що у разі поділу чи об`єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер.

Згідно з пунктом 136 Порядку №1051 відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку в разі її поділу чи об`єднання з іншою земельною ділянкою вносяться на підставі заяви про державну реєстрацію земельної ділянки, яка утворилася в результаті такого поділу чи об`єднання, шляхом здійснення Державним кадастровим реєстратором таких дій:

1) скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття Поземельної книги відповідно до пункту 60 цього Порядку із скасуванням кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру;

2) здійснення державної реєстрації земельної ділянки, яка утворилася в результаті поділу чи об`єднання, згідно з пунктами 107-111 і 113 цього Порядку;

3) внесення до Поземельної книги на земельну ділянку, сформовану в результаті поділу чи об`єднання земельних ділянок, запису про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованого кадастрового номера земельної ділянки шляхом:

- проставлення на титульному аркуші Поземельної книги в паперовій формі позначки про утворення земельної ділянки в результаті поділу чи об`єднання за формою згідно з додатком 28, в якій зазначаються скасований кадастровий номер земельної ділянки, підстава для поділу чи об`єднання земельної ділянки, дата такого поділу чи об`єднання, відомості про Державного кадастрового реєстратора, який зробив позначку;

- внесення до розділу 1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» Поземельної книги в електронній формі відповідних записів про скасований кадастровий номер земельної ділянки, підстави для поділу чи об`єднання земельної ділянки, дату такого поділу чи об`єднання із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису;

4) внесення до Поземельної книги на земельну ділянку, сформовану в результаті поділу чи об`єднання земельних ділянок, запису про обмеження у використанні земельної ділянки, яка поділена чи об`єднана з іншою (крім випадків, коли обмеження поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої земельної ділянки).

Аналізуючи вище викладене можна дійти висновку, що здійснення відповідачем дій спрямованих на реалізацію прийнятого рішення від 29 вересня 2023 року №36 «Про розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок» щодо поділу спірної земельної ділянки та внесення відомостей в Державний земельний кадастр фактично призведе до припинення існування об`єкту цивільних прав земельної ділянки за кадастровим номером :02:009:1500.

Тому, на переконання суду, у даному випадку, невжиття заходів забезпечення позову нівелює можливість належного судового захисту прав позивача за визначеним у цій справі предметом спору.

Крім того, у разі невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, ймовірне настання негативних наслідків для позивача до вирішення цієї справи по суті, пов"язаних з фактичною реалізацією відповідачем рішення від 29 вересня 2023 року №36, що зумовить виникнення інших судових спорів та для захисту своїх прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль.

Таким чином, забезпечення позову в даному випадку спрямоване виключно на збереження існуючого стану учасників справи, а тому не може порушувати права та інтереси сторін або інших осіб.

Фактично метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що забезпечення позову є не тільки гарантією виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, а й засобом запобігання порушення прав.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Врахуванню підлягають також принципи, викладені у Рекомендаціях NR (89)8 про тимчасовий захист у адміністративних справах, прийнятих Комітетом Міністром Ради Європи 13.09.1989, в якій міститься заклик до компетентних судових органів у разі, якщо виконання адміністративного рішення може завдати значної шкоди приватним особам, на яких воно спрямоване, ужити належні заходи тимчасового захисту.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає обгрунтованими доводи заяви представника позивача про забезпечення позову, відтак доходить висновку про доцільність та необхідність вжиття в цій справі заходів забезпечення позову у спосіб про який просить позивач.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову. Заборонити Стрижавській селищній раді Вінницького району Вінницької області вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1500, а саме змінювати її конфігурацію, межі, змінювати цільове призначення, змінювати склад угідь, змінювати кадастровий номер, вчиняти дії щодо поділу земельної ділянки та затверджувати розроблені технічні документації та проекти землеустрою щодо поділу та відведення земельної ділянки, а також вчиняти інші дії, які можуть стати підставою для внесення відомостей до Державного реєстру речових права на нерухоме майно, щодо зазначеної земельної ділянки до набрання рішенням в даній адміністративній справі законної сили.

Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення, може бути пред`явлена до примусового виконання у порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна