Справа № 187/1113/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 187/1113/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року (суддя Іщенко І.М.) у справі №187/1113/22 за позовом ОСОБА_1 до Петриківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и В:

Местірі Валід звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Петриківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №4 від 30.08.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, громадянина Тунісу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що тривалий час проживає на території України, має міцні соціальні зв`язки, проживає однією сім`єю з громадянкою України та має трьох неповнолітніх дітей. Позивач також зазначав, що він не порушував законодавство України, не створює загрозу національним інтересам України, а отже, за його позицією, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Такі висновки суд обгрунтував тим, що встановлені обставини у цій справі свідчать про те, що позивач перебуває на території України без законних для цього підстав, тобто своїми діями порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що у відповідності до ст..26 вказаного Закону є підставою для прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Фактично позиція позивача полягає у тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки міграційна служба, приймаючи оскаржуване рішення, належним чином не з`ясувала факту

наявності у позивача малолітніх дітей, які проживають в Україні, не взяла до уваги відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, та прийняла рішення непропорційно, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 06.11.2011 року громадянин Тунісу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув зТунісу для навчання на територію України, по паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 22.08.2008 року, строком дії до 21.08.2013 року в Тунісі.

З 2012 року, після відрахування з навчального закладу, ОСОБА_2 проживає без реєстрації та без документів на право проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

30.08.2022 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП за проживання без документів на право проживання в Україні, ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

30.08.2022 Петриківським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення №4 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, громадянина Тунісу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаним рішенням зобов`язано громадянина Тунісу ОСОБА_2 покинути територію України у термін до 30.09.2022 року та примусово повернутися до країни походження, оскільки він порушує правила перебування іноземців на території України, проживає без реєстрації та документів, не має права проживання в Україні.

Вказане рішення оскаржене позивачем в судовому порядку з підстав не врахування відповідачем усіх обставин, які мають значення для його прийняття.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону визначено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Згідно із положеннями п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш, як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав із безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули, зокрема, з держав із безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. Рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів. Заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС. Перелік документів, які додаються до заяви, визначені цим Порядком.

Отже зазначеними нормами права визначено обов`язок іноземців неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів; визначено строки перебування на території України; визначено порядок та умови продовження строку перебування на території України.

Встановлені обставини справи, які не заперечуються позивачем, свідчать про те, що останній перевищив термін перебування на території України та в установленому Порядку строки перебування на території України йому продовжено не було.

Встановлені обставини справи також свідчать про те, що фактично підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стало не додержання позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, в частині перевищення строків перебування на території України та перебування на території України без законних на те підставах.

Суд апеляційної інстанції погоджується із аргументами відповідача про те, що вказані обставини, у відповідності із ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», є підставою для вирішення питання щодо примусового повернення іноземця.

Відповідно до частини 1 статті 31 іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Вказаний перелік підстав, є вичерпний та такий, який не підлягає розширенню.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що під дію зазначених вище підстав щодо заборони примусового повернення його до країни походження, позивач не підпадає.

Отже, враховуючи законодавчо визначені підстави для повернення іноземця в країну походження та приймаючи до уваги встановлені у цій справі обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що позивач до органів та підрозділів міграційної служби із заявою та документами, необхідними для продовження законного терміну перебування на території України не звертався. Не надано суду апеляційної інстанції і доказів того, що після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення і до розгляду справи судом апеляційної інстанції (після спливу більше одного року) позивач вчиняв будь-які дії, направлені на легалізацію його перебування на території України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на положення Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, вказує на те, що він є батьком трьох неповнолітніх дітей, які проживають на території України та які мають право на «сімейне життя», тобто проживати зі своїми батьками однією сім`єю.

З приводу таких аргументів позивача слід зазначити те, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від відповідальності за вчинення порушень міграційного законодавства України. Окрім того, позивачу не заборонено в`їзд в Україну, а отже після владнання необхідних законодавчих формальностей щодо законності перебування в Україні він матиме змогу повернутися до своєї сім`ї.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити і те, що позивачем не було доведено того, що він є батьком трьох дітей, які мають громадянство України. Так, в долучених до позовної заяви копіях свідоцтв про народження, батьком дітей зазначено не позивача, а іншу особу, при чому громадянина України. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем надано результати тесту ДНК на батьківство. Але вказані тести ДНК, з огляду на положення національного законодавства, не встановлюють факт батьківства, а є лише свідченням того, що позивач може бути біологічним батьком зазначених дітей.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що за встановлених обставин справи відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року у справі №187/1113/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України

Повне судове рішення складено 07.11.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк