Справа № 440/11887/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 р.Справа № 440/11887/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 (головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк) по справі № 440/11887/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з неотриманої пенсії за вересень-жовтень 2014 року в сумі 4 250,74 грн у період з 08 лютого 2023 року по даний час та такою, що порушує терміни виплати пенсії у відповідності зі статей 52, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та статті 46, пункту 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з неотриманої пенсії за вислугу років за вересень-жовтень 2014 року у розмірі 4 250,74 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку, просив її скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Зазначає, що судом першої інстанції не вірно встановлено обставини справи, не враховано, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі № 440/7769/22 не має зобов`язальних вимог до пенсійного органу нарахувати та виплатити позивачу пенсію в належному розмірі за вересень-жовтень 2014 року, а ним лише визнано протиправною бездіяльність відповідача з приводу не вчинення таких дій. З урахуванням наведеного вважає, що зазначений позов не спрямований на зобов`язання відповідача виконати судове рішення у справі № 440/7769/22.

Також вказує, що суд першої інстанції невірно дослідивши суть рішення суду від 02.11.2022 у справі № 440/7769/22, безпідставно позбавив його прав на своєчасне отримання належної пенсії, на вільне володіння, користування і розпорядження своєю власністю (пенсією) , на соціальний захист та на судовий захист.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов у цій справі фактично спрямований на зобов`язання відповідача виконати інше судове рішення - рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 у справі №440/7769/22, натомість вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності особи, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства в силу ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частина 1 ст. 170 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ця частина статті передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише у чотирьох випадках, зокрема, пункт 1 визначає, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Застосовуючи цей пункт, адміністративний суд фактично вказує, що він не компетентний вирішувати вимоги заяви, оскільки відповідно до ст. 19 Конституції України він зобов`язаний діяти в межах повноважень, встановлених законом. Зазвичай заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, якщо спірні правовідносини не є публічно-правовими, або у спорі відсутній суб`єкт владних повноважень, або взагалі відсутній спір, тобто справа за заявою не належить до компетенції адміністративних судів.

Вказані висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 11.07.2023 у справі № 640/17196/21.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з не отриманої пенсії за вересень-жовтень 2014 року в сумі 4 250,74 грн та зобов`язання пенсійний орган виплатити йому таку заборгованість.

Правовою природою цього спору є поновлення прав і інтересів фізичної особи (позивача у справі) від порушень з боку суб`єктів владних повноважень шляхом зобов`язання відповідача виплатити заборгованість з не отриманої пенсії, такий спір виник у сфері публічно-правових відносин, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Суд першої інстанції вважав, що, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 фактично не погодився з бездіяльністю пенсійного органу щодо невиконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 по справі № 440/7769/22 в частині виплати йому пенсії, нарахованої після її перерахунку.

Проте, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 по справі № 440/7769/22, лише встановлена протиправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати належної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за вересень - жовтень 2014 року.

Разом з тим, жодних вимог зобов`язального характеру на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судовим рішенням у справі № 440/7769/22 не покладено, що свідчить про не можливість його примусового виконання .

Натомість, суд першої інстанції не дослідивши належним чином зміст судового рішення, залишив поза увагою ту обставину, що станом на дату звернення із позовною заявою у цій справі позивач позбавлений права вимагати вжиття таких спеціальних заходів впливу в межах справи № 440/7769/22, а значить і будь-яких можливостей для відновлення своїх порушених прав та інтересів.

Серед іншого, слід зауважити, що позов у цій справі містить вимогу про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити позивачу заборгованість з не отриманої пенсії, яка не спрямована на виконання рішення в справі №440/7769/22, не була предметом розгляду в іншій справі.

Отже, здійснюючи порівняння предмету позову у справі № 440/7769/22 та цій, колегія суддів зазначає, що предмет позовів та спосіб обраного судового захисту є відмінними.

Колегія суддів зауважує, що питання належності обраного позивачем способу захисту порушеного права та факт порушення прав та законних інтересів позивача з боку відповідачів повинні бути вирішені під час розгляду справи по суті спору. Якщо суд прийде до висновку, що обраний спосіб захисту неналежний чи права позивача не порушені, то це може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а не підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Водночас, як вже зазначалось, завданням суду відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано статтею 13 Конвенції в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Окрім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження з підстав, не передбачених КАС України та безпідставно застосував положення п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції на підставі ст.320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів зауважує, що оскільки суд першої інстанції по суті позов не розглядав, не встановлював обставини справи та не ухвалював відповідного рішення за наслідками такого розгляду, апеляційний суд не має повноважень для прийняття судового рішення по суті спору, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 243, 310, 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.08.2023 по справі № 440/11887/23 скасувати.

Адміністративну справу № 440/11887/23 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 06.11.2023 року