Справа № 380/16883/22
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 рокусправа № 380/16883/22 м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до 7го прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 15.04.2020 по 07.11.2022;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 15.04.2020 до дня фактичного розрахунку 07.11.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від справу передано для розгляду судді Сакалошу В. М.

Ухвалою від 17.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 11.04.2023 № 55/р у зв`язку із досягненням 65 річного віку та закінченням повноважень судді Сакалоша Володимира Миколайовича та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (із змінами та доповненнями), призначено повторний автоматизований розподіл справи № 380/16883/22.

За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано для розгляду судді Львівського окружного адміністративного суду Качур Роксолані Петрівні.

Ухвалою від 17.04.2023 адміністративну справу № 380/16883/22 прийнято до провадження судді Качур Р. П.

Ухвалою суду від 07.11.2023 залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні сум допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, доплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, індексації грошового забезпечення.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 19485 від 22.03.2023), у якому проти позову заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що на день виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення, 26 липня 2019 року, прапорщика ОСОБА_1 , спору між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 щодо зазначених в позові вимог не було, а спір щодо сум належних при звільненні виник із значним проміжком часу після звільнення позивачки. Вказав, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Вказав, що норми КЗпП, не поширюються на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями щодо проходження військової служби та виплати грошового забезпечення. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, в усякому випадку повинен, в зазначений у цій статті строк, виплатити не оспорювану ним суму. Стверджує, що відповідно до встановлених рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2021 у справі № 380/16694/21 обставин убачається, що питання щодо розміру виплаченої їй індексації з 10.07.2017 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та здійснити виплату перерахованої індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум, а також перерахованої 15.04.2020 Львівським прикордонним загоном на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк», індексації грошового забезпечення, виникло у позивачки у вересні 2021 року, у зв`язку з чим вона звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з відповідним позовом до відповідача. Таким чином, викладені обставини, на думку відповідача, свідчать, що спір щодо розміру виплаченої їй індексації з 10.07.2017 по 28.02.2018 виник більш ніж через два роки і два місяці після звільнення позивачки. Таким чином на день звільнення, позивачки 25 липня 2019 року був відсутній спір виплат при звільненні спір про розмір суми нарахованої виплаченої індексації більш ніж через два роки і два місяці після звільнення. Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні суми був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд дослідив подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 проходила військову службу у 7ому прикордонному Карпатському загоні Західного регіонального управління ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідно до витягу з наказу Начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України (по особовому складу) від 26.07.2019 року № 200-ос позивачку виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 26.07.2019.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 380/16694/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2022, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 10.07.2017 року по 28.02.2018 року з урахуванням липня 2014 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.07.2017 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та здійснити виплату перерахованої індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум, а також перерахованої 15.04.2020 Львівським прикордонним загоном на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий у АТКБ Банк «ПриватБанк», індексації грошового забезпечення.

Виплату вказаної індексації грошового забезпечення за період з 10.07.2017 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) у розмірі 8029,72 грн відповідачем здійснено 07.11.2022, що підтверджується наданою позивачкою випискою по картковому рахунку позивачки, листом відповідача № 11/17155-22-Вих від 08.11.2022 та розрахунком нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 та заперечується відповідачем.

Оскільки, як вважає позивачка, з нею несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні - протиправно не виплачено індексацію грошового забезпечення, вона звернулася із цим позовом до суду за стягненням середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті першої Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Так, ст. 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

В силу норми ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 380/16694/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2022, адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 10.07.2017 року по 28.02.2018 року з урахуванням липня 2014 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10.07.2017 по 28.02.2018 з урахуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), та здійснити виплату перерахованої індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум, а також перерахованої 15.04.2020 Львівським прикордонним загоном на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий у АТКБ Банк «ПриватБанк», індексації грошового забезпечення.

За приписами ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд, зокрема у постановах від 20.01.2021 у справі № 200/4185/20-а, від 31.03.2021 у справі № 340/970/20, від 24.06.2021 у справі № 480/2577/20, дійшов висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Згідно зі ст. 116 цього Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закріплені у цих статтях норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Період затримки розрахунку при звільненні це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

У цій справі позивачка у зв`язку з порушенням відповідачем її права на індексацію грошового забезпечення, що встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 380/16694/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2022, просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2020 по 07.11.2022.

У свою чергу, дата затримки розрахунку з 15.04.2020, а не з 26.07.2019 (дати виключення позивачки зі списків особового складу загону) обумовлена тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі № 380/4853/20, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в сумі 23044,90 грн (двадцять три тисячі сорок чотири гривні 90 копійок).

У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що оскільки остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку із звільненням проведено 15.04.2020 при виключенні останнього із списків частини 28.07.2019 то за такого розрахунку середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 29.07.2019 по 15.04.2020 із розрахунку 366,49 грн в день за затримку терміном 262 дні у сумі буде становити 96020,38 грн (366,49 грн * 262 дні).

Таким чином, питання стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 26.07.2019 по 15.04.2020, вже досліджувалося Львівським окружним адміністративним судом у справі № 380/4853/20.

При цьому, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачкою щодо виплати спірної індексації грошового забезпечення поза межами строку, встановленого ст. 116 КЗпП України.

Оскільки не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, суд дійшов висновку, що позивачка має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати спірної індексації.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 100).

Згідно з абз. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 п. 2 розділу ІІ Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Згідно з п. 7 розділу І цього Порядку, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Оскільки остаточний розрахунок із позивачкою у зв`язку із звільненням проведено виплатою індексації грошового забезпечення 07.11.2022, а не при виключенні останньої із списків загону 26.07.2019, то строк затримки розрахунку, з урахуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 380/16694/21, складає 935 днів (з 16.04.2020 по 07.11.2022).

Разом з тим, враховуючи внесені у ст. 117 КЗпП України зміни (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022), ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) повинна виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, тобто з 16.04.2020 року (наступний день після оплаченого періоду затримки розрахунку) по 16.10.2020 року (183 дні).

При задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

При розгляді цієї справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 у справі № 6-39цс11, у постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999, у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 524/1714/16-а (К/9901/8793/18) та висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 щодо застосування принципу співмірності з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 у справі № 662/1626/17, від 17.01.2019 у справі № 2-1579/11; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, від 24.07.2019 у справі № 805/3167/18-а, від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, від 31.03.2021 у справі № 120/2617/20-а, від 24.06.2021 у справі № 480/2577/20.

Відповідно до архівної відомості, копія якої наявна в матеріалах справи, за два останні повні місяці позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення у такому розмірі: 11177,90 грн за травень 2019 року та 11177,90 грн за червень 2019 року, що за два місяці становить 22355,80 грн. Відтак середньоденна заробітна плата становить 366,49 грн (за останні 2 місяці 22355,80 грн / 61 календарний день за останні два повні місяці травень та червень 2019 року).

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 8029,72 грн / 342668,15 грн (сума виплаченої індексації / середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,02. Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 366,49 грн (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,02 х 183 (кількість днів за який слід стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку) = 1341,35 гривень.

Отже, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачці в розмірі 1341,35 грн.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) за період з 16.04.2020 по 16.10.2020 у розмірі 1341 (одна тисяча триста сорок одна) грн 35 коп.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказане, необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивачки судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

2. Стягнути з 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) за період з 16.04.2020 по 16.10.2020 у розмірі 1341 (одна тисяча триста сорок одна) грн 35 коп.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур