Справа № 140/4963/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 140/4963/22 пров. № А/857/10481/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судова-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевича Т.В.,

Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі № 140/4963/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції Лозовський О.А.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі також ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням попередньо виплачених сум) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку зі звільненням зі служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються відповідні виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 та індексації грошового забезпечення (в тому числі з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі № 140/9657/21).

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням попередньо виплачених сум) ОСОБА_1 : одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку зі звільненням зі служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються відповідні виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 та індексації грошового забезпечення (в тому числі з урахуванням індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №140/9657/21).

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 03.02.2018 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо індексації грошового забезпечення починаючи з 01.02.2016 по 10.02.2022 дату виплати, щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки починаючи з 03.02.2018 (день виключення зі списків особового складу) по 10.02.2022 дату виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 03.02.2018 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки) у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо індексації грошового забезпечення починаючи з 01.02.2016 по 10.02.2022 дату виплати, щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки починаючи з 03.02.2018 (день виключення зі списків особового складу) по 10.02.2022 дату виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 01.09.2015 по 03.02.2018, та із 01.05.2016 має статус учасника бойових дій, є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи. Вказує, що у зв`язку зі звільненням з військової служби в/ч НОМЕР_1 відповідач виплатив позивачу такі суми грошового забезпечення: - грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік, за 2017 рік у червні 2017 року; - матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у жовтні 2016 року, та за 2017 рік у грудні 2017 року; - одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку зі звільненням зі служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (03.02.2018 в день виключення зі списків військової частини); - компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки (10.02.2022 року на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі № 140/9657/21). Позивач зазначає, що відповідач не врахував до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються відповідні виплати щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалася щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова №889) та індексацію грошового забезпечення, яка виплачена на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі № 140/9657/21. Позивач вказує, що дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату належних при звільненні виплат з урахуванням виплачених сум, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, та індексації грошового забезпечення є протиправними. Вважає, що відповідно до статті 3 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» позивач має право на нарахування та виплату компенсації за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2016 року по 2018 рік з 01.03.2018 по 10.02.2022, а також за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2016 по 10.02.2022.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням попередньо виплачених сум) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку зі звільненням зі служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням до складу грошового забезпечення, з якого нараховуються відповідні виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 та індексації грошового забезпечення (в тому числі з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі № 140/9657/21).

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням попередньо виплачених сум) ОСОБА_1 : одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у зв`язку зі звільненням зі служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки з урахуванням до складу грошового забезпечення з якого нараховуються відповідні виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 та індексації грошового забезпечення (в тому числі з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 у справі №140/9657/21).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що індексація грошового забезпечення за кожен з місяців у періоді з 01.01.2016 по 03.02.2018 виплачена у повному розмірі 10.02.2022 на виконання рішення у справі №140/9657/21, однак відповідач не нарахував і не виплатив позивачу у лютому 2022 року компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.02.2016 по 10.02.2022 (дати виплати) відповідно до Закону №2050-ІІІ. Апелянт також зазначає, що компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки у лютому 2022 виплачена у неповному розмірі, оскільки до складу грошового забезпечення з якого нараховується відповідна виплата не враховано щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, однак суд першої інстанції враховуючи те, що дана виплата здійснена частково на виконання рішення у справі №140/9657/21, дійшов хибного висновку про те, що нарахування компенсації відповідно до Закону №2050-ІІІ є передчасним. Також зазначає, що відповідно до ст.4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відтак, апелянт вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позову у цій частині.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти аргументів позивача та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 01.09.1015 по 03.02.2018, з 01.05.2016 має статус учасника бойових дій, є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи що підтверджується копіями посвідчень (а.с. 11).

Згідно із копій карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2016 рік, за 2017 рік позивачу була виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2016 рік у липні 2016 року, за 2017 рік у червні 2017 року, а також матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у жовтні 2016 року, а за 2017 рік у грудні 2017 року (а.с. 19-20).

У зв`язку зі звільненням з військової служби ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що підтверджується копією із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.02.2018 №25 (а.с. 12).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року у справі №140/9657/21, яке набрало законної сили 10.05.2022, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення із застосуванням січня 2016 року як базового місяця та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 03.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.02.2018 (із встановленням січня 2008 року як базового місяця). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції із матеріалів справи вірно встановлено, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року у справі №140/9657/21, 10 лютого 2022 року відповідачем було сплачено позивачу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки та індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.02.2018 у загальній сумі 88368,92 грн. (а.с. 24).

15.02.2022 позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про перерахунок виплачених йому одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №899 (а.с. 13 -14).

29.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із запитом щодо стану розгляду заяви від 15.02.2022 (а.с. 15).

29.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159 (а.с. 25).

05.07.2022 відповідач листом №303/фс відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159, посилаючись на те, що така вимога позивача є передчасною (а.с. 26).

07.07.2022 відповідач листом №304/фс відмовив позивачу у перерахуванні одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди посилаючись на відсутність правових підстав (а.с. 17 -18).

Вищевказані обставини встановлені матеріалами справи та не заперечуються сторонами по справі.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду даної справи відповідач не надав суду доказів того, що щомісячна додаткова грошова винагорода була включена в розрахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. Суд першої інстанції також вказує, що станом на час виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у липні 2016 року у розмірі 6973,88 грн, у травні 2017 року у розмірі 7076,88 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у жовтні 2016 року у розмірі 7076,88 грн, у грудні 2017 року у розмірі 7076,88 грн, одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ, у лютому 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась. Таким чином, в даному випадку були відсутні правові підстави для включення індексації до складу зазначених видів допомоги. Однак, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 в справі №140/9657/21 поновлено право позивача на отримання індексації грошового забезпечення, а також зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошову компенсацію за невикористані календарні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення. Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ, з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також не нарахування та невиплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагорода, передбаченої Постановою №889, та індексації грошового забезпечення. Судом першої інстанції було встановлено, що при нарахуванні та виплаті позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки на виконання рішення суду від 24.12.2021 у справі №140/9657/21 не було враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889, та індексацію грошового забезпечення, а, відтак, вони не були враховані і у розмір усієї суми, яка була нарахована та виплачена позивачеві відповідачем на виконання цього рішення. Вказує, що за таких обставин вимога позивача щодо компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 03.02.2018 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, є передчасною.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) передбачено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України № 2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 1 статті 10-1 Закону України № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з частиною третьою статті 15 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 вказаної постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Судом першої інстанції із карток особового рахунку військовослужбовця за 2016-2018 роки вірно встановлено, що позивачу нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 161), щомісяця, починаючи, зокрема з січня 2016 року по лютий 2018 року, тобто мала постійний (систематичний) характер.

Пунктом 5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.210 №595 (далі Інструкція №595) (яка застосовувалась в період проходження служби позивачем до 16.12.2016), пункті 5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої від 24.10.2016 № 550 (Інструкція № 550) (яка застосовувалася період проходження служби позивачем з 16.12.2016), вказується, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення. Пунктом 8 Інструкції №595 та пунктом 8 Інструкції №550 визначено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 9 зазначених Інструкцій розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Варто зазначити, що застосовуючи Інструкції №595 та № 550 як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги на оздоровлення, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Згідно частини четвертої статті 9 Закону України № 2011-XII Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі №380/2427/20 констатував наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині нарахування і виплати позивачу допомоги на оздоровлення в 2016 та 2017 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016 та 2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої вищевказаною постановою.

У постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21.12.2021 у справі №820/3423/18 зазначив, що є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про визнання протиправними дій Військової частини щодо здійснення розрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016р., 2017р. та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017р. без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди із зобов`язанням здійснити перерахунок вказаних сум з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійсненням виплат донарахованих сум. Суд зазначає, що як грошова допомога на оздоровлення, так і матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань розраховуються з розміру місячного грошового забезпечення, до складу якого, в свою чергу, входить додаткова грошова винагорода, а тому вказані виплати повинні здійснюватись з урахуванням такої додаткової грошової винагороди.

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер. Оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, мала постійний характер (виплачувалася позивачу, зокрема з січня 2016 року по лютий 2018 року щомісяця), то відповідно до положень статті 9 Закону №2011-ХІІ вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2016, 2017 роки, а також одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не надав суду доказів того, що щомісячна додаткова грошова винагорода була включена в розрахунок грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон №1282-ХІІ) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Таким чином, спеціальним законом прямо передбачено правило безумовної індексації грошового забезпечення військовослужбовця, котре не поставлено у залежність від дії будь-яких факторів.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема, для розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік та за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільнені, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ, а також при здійсненні розрахунку компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки має бути врахована щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, та індексація грошового забезпечення.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо відмови здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 03.02.2018 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, ж учаснику бойових дій за 2016-2018 роки) у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо індексації грошового забезпечення починаючи з 01.02.2016 по 10.02.2022 дату виплати, щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки починаючи з 03.02.2018 (день виключення зі списків особового складу) по 10.02.2022, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та зобов`язання виплатити таку компенсацію, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ст. 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Законі № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-III, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті.

Відтак, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Колегія суддів зазначає, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді суб`єкта владних повноважень про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 29.06.2022 звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат індексації відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.

При цьому, відповідач листом від 05.07.2022 №303/фс відмовив у виплаті відповідної компенсації, вказуючи, зокрема, на те, що вимога позивача є передчасною.

За змістом ст.7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи наявність встановленого рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року у справі №140/9657/21 факту, щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.02.2018 (із встановленням січня 2008 року як базового місяця) у встановлені законом строки, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення з 01.01.2016 по день фактичної виплати суми заборгованості 10.02.2022.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2021 року №240/6583/20, від 20 лютого 2018 року у справі №336/4675/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі №521/940/17, від 10 квітня 2019 року у справі №686/13725/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 09 червня 2021 року по справі № 240/186/20 та від 04 травня 2022 року у справі № 200/14472/19-а..

Порядком №44 передбачена щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.

Згідно абз.1 п.2 Порядку №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до п.4 Порядку №44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що компенсація втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення не є частиною грошового забезпечення військовослужбовців, дана виплата не пов`язана з виконанням позивачем обов`язків служби, а відтак і не підпадає під випадки виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які визначені Порядком №44.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що доводи позивача, які зазначені у апеляційній скарзі є вірними, а висновок суду першої інстанції, про те, що позов є таким що підлягає задоволенню частково є помилковим.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі № 140/4963/22 скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 03.02.2018 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки) у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо індексації грошового забезпечення починаючи з 01.02.2016 по 10.02.2022 дату виплати, щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки починаючи з 03.02.2018 (день виключення зі списків особового складу) по 10.02.2022 дату виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 03.02.2018 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо індексації грошового забезпечення починаючи з 01.02.2016 по 10.02.2022 дату виплати, щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки починаючи з 03.02.2018 (день виключення зі списків особового складу) по 10.02.2022 дату виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу (індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 по 03.02.2018 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки) у зв`язку з порушенням строків їх виплати щодо індексації грошового забезпечення починаючи з 01.02.2016 по 10.02.2022 дату виплати, щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки починаючи з 03.02.2018 (день виключення зі списків особового складу) по 10.02.2022 дату виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі № 140/4963/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 07 листопада 2023 року