Справа № 400/7437/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/7437/23

Головуючий в 1 інстанції: Фульга А.П. Дата і місце ухвалення: 31.08.2023р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Кавчак К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Первомайської районної військової адміністрації Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, Вознесенської районної військової адміністрації Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання протиправною відмови в задоволенні запитів на інформацію, зобов`язання надати запитувану публічну інформацію, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Первомайської районної військової адміністрації Первомайської РДА Миколаївської області, Вознесенської районної військової адміністрації Вознесенської РДА Миколаївської області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Вознесенської районної військової адміністрації в задоволенні запиту на інформацію від 12.12.2022р., поданого Бенедичуком Олександром Леонідовичем в інтересах ОСОБА_1 , про що повідомлено запитувача листом від 19.12.2022р. №К-17.02.02-23, та зобов`язати Вознесенську районну військову адміністрацію надати запитувачу у встановленому законом порядку публічну інформацію згідно вимог запиту на інформацію від 12.12.2022р.;

- визнати протиправною відмову Первомайської районної військової адміністрації в задоволенні запиту на інформацію від 10.03.2023р., поданого Бенедичуком Олександром Леонідовичем в інтересах ОСОБА_1 , про що повідомлено запитувача листом від 14.03.2023р. №05-01.03-16, та зобов`язати Первомайську районну військову адміністрацію надати запитувачу у встановленому законом порядку публічну інформацію згідно вимог запиту на інформацію від 10.03.2023р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 12.12.2022р. та 10.03.2023р. ОСОБА_2 звертався до відповідачів в інтересах ОСОБА_1 , в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», із запитами щодо надання копій додаткових угод до договорів оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0694, :01:000:0478, :02:000:0696, :01:000:0480, укладених між ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , та ТОВ «МЕЛІОРАТОР-АГРО ЮГ», а також безпосередньо позивачем з вказаним товариством. Однак, Вознесенська районна військова адміністрація листом від 19.12.2022р. №К-17.02.02-23 та Первомайська районна військова адміністрація листом від 14.03.2023р. №05-01.03-16 відмовили у наданні запитуваної інформації з посиланням на те, що доступ до документів з реєстраційної справи здійснюється в порядку Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виключно за рішенням суду. Такі відмови ОСОБА_1 вважає незаконними та зазначає, що він не просив вилучити окремі документи з реєстраційної справи, а просив надати публічну інформацію шляхом виготовлення копій окремих документів з реєстраційної справи. Інформація, яка міститься в таких документах, не є інформацією з обмеженим доступом по відношенню до ОСОБА_1 , оскільки її створено за його участю.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 31.08.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення - про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції не надав належної правової оцінки посиланням позивача на неправомірність відмов відповідачів, викладених у листах від 19.12.2022р. №К-17.02.02-23 та від 14.03.2023р. №05-01.03-16, у наданні запитуваної ОСОБА_1 інформації, обґрунтованої посиланням на ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Системний аналіз вказаної норми свідчить про те, що суд своїм рішенням витребовує оригінал реєстраційної справи або вилучає оригінал документі (-тів) з реєстраційної справи. Проте, ОСОБА_1 у своїх запитах не просив надати інформацію шляхом витребування реєстраційної справи або вилучення окремого документу з реєстраційної справи, розуміючи, що їх оригінали є власністю держави. Судом не надано оцінки ключовому аргументу спору правомірності відмови у доступі до публічної інформації, надання якої передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що судом було встановлено, що Вознесенська районна військова адміністрація зберігає у себе реєстраційні справи, в яких містяться додаткові угоди, копії яких просив надати позивач, а Первомайська районна військова адміністрація має доступ до реєстраційної справи, яка зберігається у електронній формі в Державному реєстрі прав, та містить електронну копію додаткових угод, щодо надання яких ОСОБА_1 звертався із запитом. Тобто, відповідачі не заперечують, що вони володіють запитуваною інформацією, однак незаконно відмовляються в її наданні.

Первомайська районна військова адміністрація подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що доступ до документів реєстраційної справи здійснюється відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою чітко визначено, що витребування (вилучення) реєстраційних справ або документів із них здійснюється виключно за рішенням суду. Листом від 14.03.2023р. №05-01.03-16 Первомайська районна військова адміністрація роз`яснила ОСОБА_1 порядок отримання запитуваних ним документів, які зберігаються в реєстраційній справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12.12.2022р. ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Вознесенської районної військової адміністрації Миколаївської області із запитом на інформацію, в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати належним чином засвідчені копії (електронні копії) наступних документів:

1) додаткової угоди від 01.06.2016р. та додаткової угоди від 09.10.2017р. до договору оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0694, :01:000:0478, укладеного 04.04.2005р. між ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , тa ТОВ «МЕЛІОРАТОР-АГРО ЮГ»;

2) додаткової угоди від 12.10.2017р. до договору оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0696, :01:000:0480, укладеного 04.04.2005р. між ОСОБА_1 та ТОВ «МЕЛОРАТОР-АГРО ЮГ».

Листом від 19.12.2022р. №К-17.02.02-23 Вознесенська районна військова адміністрація повідомила ОСОБА_1 про неможливість надання копій запитуваних документів. Зокрема, зазначила, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пункт 1 розділу VIII «Доступ до документів реєстраційної справи» Порядку формування та зберігання реєстраційних справ, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.11.2016р. №326/5, передбачає, що доступ до документів реєстраційної справи здійснюється відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Частиною 6 статті 17 Закону передбачено, що витребування (вилучення) реєстраційних справ або документів із них здійснюється виключно за рішенням суду.

10.03.2023р. ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Первомайської районної військової адміністрації із запитом на інформацію, в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виготовлення належним чином оформленої копії (електронної копії) додаткової угоди від 09.10.2017р. до договору оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :02:000:0694 і :01:000:0478, укладеного 04.04.2005р. між ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_4 , та ТОВ «МЕЛІОРАТОР-АГРО ЮГ».

Листом від 14.03.2023р. №605-01.03-16 Первомайська районна військова адміністрація повідомила ОСОБА_1 , що всі документи, які зберігаються в електронній формі, зокрема, і скановані копії документів, є невід`ємною частиною реєстраційної справи та не можуть бути надані на запит особи. Надання таких документів, у відповідності до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відбувається виключно на підставі ухвали суду. Також, зазначено, що державним реєстратором проведено пошуки в програмному забезпеченні Державного реєстру прав з метою встановлення наявності електронних копій документів. В записі, що стосується земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0694, наявні всі копії документів, зокрема і угоди від 09.10.2017р. В записі, що відкритий щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0478, угода від 09.10.2017р. відсутня, тому її надання навіть на виконання ухвали суду буде неможливою.

Вважаючи протиправними відмови Вознесенської районної військової адміністрації та Первомайської районної військової адміністрації в задоволенні запитів на інформацію від 12.12.2022р. та від 10.03.2023р. ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідачі не є розпорядниками запитуваної ОСОБА_1 інформації. Суд зазначив, що наразі для отримання інформації з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права фізичні особи можуть звертатися до державного реєстратора, адміністратора центру надання адміністративних послуг або до нотаріуса, перелік яких можливо переглянути за посиланнями зазначеними на вебсайті Міністерства юстиції.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939-VI (далі Закон №2939-VI)

Відповідно до статті 1 цього Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно зі статтею 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 4 Закону №2939-VI передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується, у тому числі, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону №2939-VI розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: 1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; 2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; 3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; 4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені.

Статтею 12 Закону №2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону, у тому числі, визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно зі статтею 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Статтею 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Письмовий запит подається в довільній формі. Строки розгляду запитів на інформацію передбачено статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно цієї статті Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації регламентовано статтею 23 Закону №2939-VI, згідно з приписами якої рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Таким чином, наведені вище норми Закону №2939-VI є чіткими та однозначними та дозволять достеменно розуміти їх зміст - на момент звернення запитувача інформації із запитом до розпорядника інформації публічна інформація повинна: а) існувати; б) бути відображеною/задокументованою певними засобами на будь-яких носіях; в) бути в розпорядженні суб`єкта владних повноважень - розпорядника інформації.

Відтак, публічна інформація може бути надана її розпорядником у відповідь на запит запитувача інформації, якщо на момент надходження запиту запитувана інформація вже існує, є задокументованою/відображеною на певних носіях та перебуває в розпорядженні суб`єкта, до якого надійшов запит. Якщо для надання відповіді на запит суб`єкту владних повноважень доводиться опрацьовувати наявні та/або збирати нові відомості, а за наслідками опрацювання таких відомостей (збирання, реєстрації, накопичення, адаптування, зміни, поновлення, узагальнення тощо) задокументувати нову інформацію (котрої не існувало на момент звернення), то такий запит насправді є зверненням (заявою, зауваженням чи скаргою), а процедура розгляду такого звернення не регламентується Законом «Про доступ до публічної інформації».

Частиною 2 статті 2 Закону №2939-VI передбачено, що він не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відносини з розгляду звернень громадян регулює Закон України «Про звернення громадян», який є спеціальним у цій сфері, однак ним не вичерпується поняття «спеціальний закон», що вживається у частині другій статті 2 Закону №2939-VI.

Як вже зазначалося колегією суддів, відмовляючи в наданні ОСОБА_1 запитуваної інформації Вознесенська районна військова адміністрація Миколаївської області в листі від 19.12.2022р. №К-17.02.02-23 та Первомайська районна військова адміністрація в листі від 14.03.2023р. №05-01.03-16 зазначили про те, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частиною 6 статті 17 якого передбачено, що витребування (вилучення) реєстраційних справ або документів із них здійснюється виключно за рішенням суду.

При вирішенні спору суд першої інстанції не надав правової оцінки таким посиланням відповідачів у надісланих позивачу листах від 19.12.2022р. №К-17.02.02-23 та від 14.03.2023р. №05-01.03-16 в якості підстави для відмови в наданні запитуваної ним інформації.

Натомість, суд зазначив, що Вознесенська районна військова адміністрація та Первомайська районна військова адміністрація не наділені повноваженнями у сфері державної реєстрації, у зв`язку з чим вони не є належними розпорядниками запитуваної інформації.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі висновки суду, оскільки відмовляючи в наданні інформації на запити ОСОБА_1 від 12.12.2022р. та від 10.03.2023р. відповідачі не посилалися на те, що запитувана ним інформація не перебуває у їх розпорядженні. Підставою для відмови стало посилання на порядок вилучення документів з реєстраційної справи, встановлений ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому, при вирішенні даного спору, суд повинен надати правову оцінку правомірності відмови саме з цих підстав.

Так, у відповідності до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формах після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження і зберігається протягом всього часу існування об`єкта.

У випадках проведення нотаріусами державної реєстрації речових прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальних дій реєстраційна справа формується в електронній формі.

Реєстраційна справа включає заяви на проведення реєстраційних дій, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості з реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, запити державного реєстратора та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Реєстраційна справа ведеться в електронній формі та формується автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, до якої за результатом проведення кожної реєстраційної дії щодо об`єкта нерухомого майна автоматично включаються заяви, сформовані або подані в електронній формі, електронні копії документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, поданих у паперовій формі, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, подані в електронній формі, документи в електронній формі, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, електронні копії запитів державного реєстратора в паперовій формі та документів, отриманих із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Документи, подані заявником для проведення реєстраційних дій в паперовій формі, підлягають поверненню такому заявнику. Заява, подана в паперовій формі, документ про сплату адміністративного збору, запити державного реєстратора в паперовій формі та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року, за результатом проведення реєстраційних дій заявнику не повертаються та зберігаються державним реєстратором, яким проведено реєстраційну дію, протягом трьох років.

Реєстраційна справа в паперовій формі зберігається протягом десяти років з дати її закриття. Після закінчення цього строку реєстраційні справи в паперовій формі, не внесені за результатами експертизи їх цінності до Національного архівного фонду, знищуються в установленому законодавством порядку.

Реєстраційна справа в електронній формі зберігається в Державному реєстрі речових прав постійно.

Витребування (вилучення) реєстраційних справ або документів із них здійснюється виключно за судовим рішенням.

Суб`єкт державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, зобов`язаний зробити опис вилучених документів, забезпечити виготовлення копій документів, що вилучаються з реєстраційної справи, пронумерувати, прошити та завірити їх печаткою.

До реєстраційної справи долучається копія судового рішення про витребування документів, супровідний лист або документ, яким суд уповноважив особу на їх одержання, а також опис вилучених документів.

Вилучені з реєстраційної справи документи надсилаються поштовим відправленням до суду або передаються безпосередньо особі, уповноваженій судом на їх одержання.

Після проведення відповідних процесуальних дій документи, вилучені з реєстраційної справи, підлягають негайному поверненню суб`єкту державної реєстрації, який забезпечує зберігання такої реєстраційної справи.

З системного аналізу вказаної норми слідує, що за судовим рішенням підлягає витребування (вилучення) оригінал реєстраційної справи або документів із неї, які після проведення відповідних процесуальних дій підлягають негайному поверненню суб`єкту державної реєстрації, який забезпечує зберігання такої реєстраційної справи.

Натомість, у своїх запитах на інформацію від 12.12.2022р. та від 10.03.2023р. ОСОБА_1 просив надати копії документів з реєстраційної справи, а саме: додаткових угод до договорів оренди землі, в яких він являється стороною.

А відтак, відмови Вознесенської районної військової адміністрації та Первомайської районної військової адміністрації у наданні запитуваної інформації, викладені у листах від 19.12.2022р. №К-17.02.02-23 та від 14.03.2023р. №05-01.03-16, обґрунтовані посиланням на положення ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є неправомірними та розцінюються колегією суддів як відмова в задоволенні запиту на інформацію.

Варто зазначити, що та обставина, що відповідачі володіють запитуваною позивачем інформацією та мають можливість надати її підтверджується тим, що на виконання ухвал Доманівського районного суду Миколаївської області від 14.12.2022р. по справі №475/843/22 та від 16.03.2023р. по справі №475/843/22 Вознесенська районна військова адміністрація листом від 12.01.2023р. №35-02.02-23 та Первомайська районна військова адміністрація листом від 30.03.2023р. №698-01.02-07 надали копії документів з реєстраційних справ, відкриті на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:0000478, :02:000:0696 та :02:000:0694, за винятком додаткової угоди від 09.10.2017р. до договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер :01:0000478) від 04.04.2005р.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для їх задоволення.

Висновки суду першої інстанції щодо протилежного ґрунтуються на неправильному застосуванні судом норм матеріального права, що у відповідності до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 статті 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявляв клопотання про стягнення з держави Україна на його користь понесених витрат на правничу допомогу, в якому, після неодноразових уточнень, в кінцевому варіанті просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 75670,50 грн. та витрати, пов`язані підготовкою справи до розгляду та вчиненням інших процесуальних дій, в розмірі 73,00 грн. (надіслання запиту від 12.12.2022р. в сумі 26,00 грн. та надіслання позову до суду в сумі 47 грн.).

Вознесенська районна військова адміністрація та Первомайська районна військова адміністрація подали письмові заперечення проти поданої заяви, в яких зазначили, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи та витраченим адвокатом часом. До того ж, право ОСОБА_1 на отримання запитуваної інформації наразі не є порушеним, оскільки таку інформацію надано на виконання ухвал Доманівського районного суду Миколаївської області.

Також, 16.10.2023р. до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подав клопотання про стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 35974,50 грн. витрат на правничу допомогу, понесених позивачем на стадії судового провадження в суді апеляційної інстанції.

Первомайська районна військова адміністрація проти задоволення вказаного клопотання заперечила та зазначила, що заявлені до стягнення судові витрати є надмірними, не відповідають критерію реальності цих витрат і є суттєво завищеними. До того ж, ОСОБА_1 не надано доказів сплати коштів у заявленому до стягнення розмірі на користь адвоката.

Розглядаючи питання про розподіл судових витрат у даній справі колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надав суду:

- договір про надання правової допомоги від 05.12.2022р., укладений між адвокатом Кермач А.І. та Кириченком О.В.;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;

- акт надання-приймання послуг від 21.07.2023р., згідно якого Адвокатом надано позивачу наступні послуги та їх вартість:

консультація 05.12.2022р. (ознайомлення з відомостями та документами, роз`яснення, рекомендації, узгодження) 1240,50 грн.

складання запиту на інформацію від 12.12.2022р. 4962,00 грн.

консультація 06.03.2022р. 1240,50 грн.

складання запиту на інформацію від 10.03.2023р. 4962,00 грн.

консультація 22.05.2023р. 1240,50 грн.

складання та оформлення позовної заяви, клопотання про звільнення від сплати судового збору 24810,00 грн.;

складання відповіді на відзив від 21.07.2023р. 4962,00 грн.

складання заяви про розрахунок судових витрат та їх стягнення від 21.07.2023р. 4962,00 грн.;

- акт надання-приймання послуг від 04.08.2023р., згідно якого Адвокатом надано позивачу наступні послуги та їх вартість:

складання пояснення від 01.08.2023р. 12405,00 грн.

складання заяви про розрахунок судових витрат та їх стягнення від 04.08.2023р. 2481,00 грн.;

- акт надання-приймання послуг від 21.07.2023р., згідно якого Адвокатом надано позивачу наступні послуги та їх вартість:

складання пояснення від 28.08.2023р. 9924,00 грн.

складання заяви про розрахунок судових витрат та їх стягнення від 29.08.2023р. 2481,00 грн.;

- акт надання-приймання послуг від 16.10.2023р., згідно якого Адвокатом надано позивачу наступні послуги та їх вартість:

консультація 18.09.2023р. з питання ознайомлення з рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.08.2023р. по справі №400/7437/23 1240,50 грн.

складання та оформлення апеляційної скарги та клопотання про звільнення від сплати судового збору - 29772,00 грн.;

складання та оформлення заяви про розрахунок судових витрат та їх стягнення на стадії апеляційного провадження 4962,00 грн.

У постановах Верховного Суду від 28.04.2023р. по справі №640/8003/20, від 25.05.2023р. по справі №440/7120/20, від 20.06.2023р. по справі №280/5922/21 викладено правову позицію, згідно якої визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

У постанові Верховного Суду від 17.05.2023р. по справі №560/3073/20 зазначено, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Дослідивши матеріали справи, надані представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу письмові докази, а також врахувавши доводи заяв Первомайської районної військової адміністрації та Вознесенської районної військової адміністрації, колегія суддів дійшла висновку про неспівмірність заявлених до відшкодування коштів із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідачів.

Колегія суддів враховує, що оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, пунктом 2 частини 6 статті 12 КАС України віднесено до категорії справ незначної складності.

ОСОБА_1 заявив до стягнення понесені витрати на правничу допомогу, пов`язані із складанням адвокатом Кермач А.І. запитів на інформацію від 12.12.2022р. та від 10.03.2023р.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідні запити подавалися відповідачем від імені ОСОБА_1 адвокатом Бенедичук О.Л., а не ОСОБА_5 . Будь-які докази участі адвоката Кермач А.І. у підготовці вказаних запитів матеріали справи не містять.

До того ж, значна частина заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу пов`язана із наданням адвокатом Кермач А.І. послуг щодо складання та оформлення заяви про розрахунок судових витрат та їх стягнення, яку позивач за власної ініціативи неодноразово подавав та оновлював. А відтак, колегія суддів не вбачає підстав вважати такі витрати неминучими та необхідними.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що справедливим і обґрунтованим, а також співмірним зі складністю справи та витраченим адвокатами часом, буде стягнення з Первомайської районної військової адміністрації та Вознесенської районної військової адміністрації на користь ОСОБА_1 10000 грн. (з кожного з відповідачів) в загальному розмірі 20000 грн. у відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом судової справи.

Також, на користь ОСОБА_1 з відповідачів, на підставі п.5 ч.3 ст.132 КАС України, підлягає стяганню по 23,50 грн. у відшкодування витрат, пов`язаних із надісланням позовної заяви до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Що ж до витрат в сумі 26 грн., понесених ОСОБА_1 у зв`язку з надісланням запиту на інформацію від 12.12.2022р., то зазначені витрати не є витратами, пов`язаними із розглядом справи в розумінні ст.132 КАС України, у зв`язку з чим колегія суддів відмовляє у їх стягненні на користь позивача.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Частиною статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно пункту 2 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Вознесенської районної військової адміністрації Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області, викладену у листі від 19.12.2022р. №К-17.02.02-23, в наданні інформації на запит на інформацію від 12.12.2022р., поданий ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Вознесенську районну військову адміністрацію Миколаївської області у встановленому законом порядку надати публічну інформацію на запит на інформацію від 12.12.2022р., поданий ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

Визнати протиправною відмову Первомайської районної військової адміністрації Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, викладену у листі від 14.03.2023р. №05-01.03-16, в наданні інформації на запит на інформацію від 10.03.2023р., поданий ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Первомайську районну військову адміністрацію Миколаївської області у встановленому законом порядку надати публічну інформацію на запит на інформацію від 10.03.2023р., поданий ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

Стягнути з Вознесенської районної військової адміністрації Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області (площа Центральна, 1, м.Вознесенськ, Миколаївська обл., 56500, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10000 грн. у відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та 23,50 грн. у відшкодування витрат, пов`язаних з підготовкою справи до розгляду.

Стягнути з Первомайської районної військової адміністрації Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області (вул.Чкалова, 12, м.Первомайськ, Миколаївська обл., 55200, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 10000 грн. у відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та 23,50 грн. у відшкодування витрат, пов`язаних з підготовкою справи до розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 листопада 2023 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук