Справа № 607/10272/23
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2023-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2023 Справа №607/10272/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника відповідача Климчук О.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Нужду С.Ф. звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №218056 від 10.05.2023, згідно якої його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

На думку позивача, вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки спосіб зупинки його транспортного засобу, а саме вимога працівника поліції з`їхати зі смуги, не узгоджується із жодною правовою нормою, яка закріплена у чинному законодавстві, а тому виключає законність такої зупинки та усіх подальших дій здійснених працівником поліції. Крім того, ствердно зазначає, що відповідальність за порушення правил користування ременем безпеки, несе саме та особа, яка ці правила порушила. Однак, інспектором поліції, в підтвердження того, що пасажир автомобіля не був пристебнутий ременем безпеки, не надано жодного доказу. Таким чином, він не допустив жодного порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити. У зв`язку із цим, всі наступні вимоги працівників поліції, він не був зобов`язаний виконувати. А всі інші складі відносно нього процесуальні документи та зібрані докази не можуть вважатися допустимими та належними та використовуватись для притягнення до адміністративної відповідальності. З підстав вищенаведених, позивач просить суд постанову про накладення адміністративного стягнення скасувати, а провадження по справі - закрити.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду представник позивача адвокат Нужда С.Ф. зазначає, що з метою реалізації позивачем свого права на отримання професійної правничої допомоги та надання належної правової допомоги по справі, а саме вивчення відео, пошуку необхідних правових норм, а також складання процесуальних документів, строк звернення до суду з позовом про оскарження постанови було пропущено. З наведених підстав представник позивача просить поновити строк звернення до суду з даним позовом.

05.07.2023 представником відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області Климчук О. до суду подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому викладено заперечення щодо вимог позивача та прохання відмовити у їх задоволенні, з посиланням на те, що ОСОБА_1 10.05.2023 о 13 год. 88 хв. порушив вимоги п.2.3 (в) та 2.1 (а) Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, оскільки у вказану дату та час ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Рено Кліо номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки та перевозив пасажирів, які були не пристебнуті ременем безпеки, а також в ході перевірки документів було встановлено, що водій не має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Вказана постанова, на думку представника відповідача, відповідає вимогам закону, а факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, підтверджується відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції. В обґрунтування відзиву представник відповідача просила врахувати положення ст.19 Конституції України, ст.ст.222, 258 КУпАП, ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», пункти 8, 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про національну поліцію" та рішення Європейського суду з прав людини. Також, на підтвердження наведених у відзиві доводів, представник відповідача долучила до відзиву диск з відеозаписом із нагрудної камери працівників поліції.

Ухвалою суду від 13.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, попередньо представником позивача подано суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд враховує таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Разом з тим, ч.1 ст.121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду є поважними, а тому заява представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Судом встановлено, що 10.05.2023 поліцейським УПП в Тернопільській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №218056, згідно з якою ОСОБА_1 10.05.2023 о 13 год. 38 хв., керуючи автомобілем марки Рено Кліо номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, перевозив пасажирів, які були не пристебнуті ременем безпеки, чим порушив п.2.3 (в) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, а також в ході перевірки документів було встановлено, що водій не має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 (а) ПДР України,за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення, із застосуванням ст.36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись з прийнятим суб`єктом владних повноважень рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, п.2.3 (в) Правил дорожнього руху передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів; (пункт змінено 11.11.2020).

Диспозицією ч.5 ст.121 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за порушення правил користування ременями безпеки.

Крім того, п.2.1 (а)Правил дорожнього руху передбачає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Диспозицією ч.1 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії.

Як встановлено судом, позивач на підтвердження неправомірності оскаржуваної постанови щодо обставин події, яка відбулась 10.05.2023 о 13 год 38 хв. щодо порушення ним як водієм транспортного засобу марки Рено Кліо номерний знак НОМЕР_1 , вимог пункту пунктів 2.1 (а), 2.3 (в) Правил дорожнього руху, не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Як видно, обставини, викладені у позовній заяві ОСОБА_1 , зводяться тільки до того, що позивач не допустив жодного порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити. У зв`язку із цим, всі наступні вимоги працівників поліції позивач не був зобов`язаний виконувати.

Поряд з цим, вказані доводи позивача спростовуються наданими суду відповідачем доказами.

Так, із наданого представником відповідача відеозапису з нагрудної камери працівників поліції №474357 вбачається, що позивача було належним чином повідомлено про причину його зупинки та перевірки документів у відповідності до вимог законодавства. Пасажир, якого перевозив позивач був не пристебнутий ременем безпеки (13:44:35), а також відеозаписом зафіксовано, що в тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами закінчився термін дії, що не заперечувалось позивачем.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20.10.2020 (справа № 444/2115/17) чітко зазначено, що «невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.»

Крім того, постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 25.03.2019 (справа №127/19283/17) також зазначено, що «Водночас, на думку скаржника він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи. Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог знаку пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів, які вказують на те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.1 ст. 126 КУпАП, оскільки 10.05.2023 о 13 год. 38 хв., ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки Рено Кліо номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, перевозив пасажирів, які були не пристебнуті ременем безпеки, а також в ході перевірки документів було встановлено, що водій не має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. При цьому, судом береться до уваги те, що згідно п.2.3 (в) Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки та згідно п.2.1 (а)Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.5 ст.121, ч.1 ст. 126 КУпАП. Постанова винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкції ч.5 ст.121, ч.1 ст. 126 КУпАП, із застосуванням ст.36 КУпАП, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Таким чином, заперечення позивача щодо безпідставності винесення постанови спростовуються вищевказаними доказами та звернення його до суду пов`язане не із захистом порушених прав у сфері публічно-правових відносини, а є обранням останнім способу захисту на уникнення адміністративної відповідальності. Самі лише заперечення не мають юридичної сили, оскільки свою позицію та невинуватість позивач, мав би довести шляхом надання доказів на спростування обставин викладених у оскаржуваній постанові, адже відповідно до ч.1 ст.8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом; ч.1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Втім, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст. 126 КУпАП, та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем та його представником надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Приймаючи рішення суд враховує, що визначений правовою нормою ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позову без задоволення.

Також відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно зі ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати, а саме судовий збір йому не відшкодовується.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72, 77, 143, 241-246, 286 КАС України, ст.ст.7, 9, 121, 126, 247, 251, 252 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення з вказаним адміністративним позовом до суду.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №218056 від 10.05.2023, залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, м.Тернопіль, вул.Котляревського, буд.24, .

СуддяВ. Л. Дзюбич