Справа № 120/7683/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/7683/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

07 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2023 року адвокат Мунтяна Є.В., звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.06.2020 за №-0228 на суму 112267,93грн.;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.02.2021 за №35311-0204-0228 на суму 112267,93 грн.;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.05.2022 за №-0228 на суму 123494,72 грн.;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.05.2023 за №-0228 на суму 142017,12 грн..

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач помилково вважає позивача платником орендної плати у відповідності до укладеного з Вінницькою міською радою договору оренди земельної ділянки площею 0,0620 га, кадастровий номер :03:002:0102, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а відтак протягом 2020-2023 років неправомірно нараховував позивачу орендну плату за землю.

Позивач зазначив, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2022 у справі № 120/1636/20-а було встановлено, що договір, на підставі якого відповідач виніс спірні рішення, вважається розірваним з 28.06.2016. Відтак, на думку позивача, оскільки договір оренди земельної ділянки є припиненим, то оскаржувані податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням Відповідачем у справі до суду подано апеляційну скаргу в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просили скасувати оскаржене рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Відповідач в обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначив, що позивач обліковується у Вінницькій ДПІ як платник орендної плати у відповідності до укладеного з Вінницькою міською радою договору оренди земельної ділянки площею 0,0620 га, кадастровий номер :03:002:0102, за адресою: АДРЕСА_1 . Термін дії договору до 24.02.2023 року. Відтак на виконання вимог ст. 286 ПК України посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області здійснено нарахування орендної плати з фізичних осіб шляхом формування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Водночас при обчисленні розміру орендної плати, окрім іншого, брався розмір орендної плати з фізичних осіб на 2014 рік згідно з договором від 18.04.2014 року, а саме 5% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 03.06.2020 року Головним управлінням Державної податкової служби у Вінницькій області (відповідач) прийнято податкове повідомлення-рішення № -0228 про нарахування гр. ОСОБА_1 (позивач) 112 267,93 гривень в якості орендної плати за 2020 рік за оренду земельної ділянки кадастровий № :03:002:0102, площею 0,0602 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка).

Згідно відповіді відповідача № 19162/6/02-32-34-03-11 від 30.05.23 на адвокатський запит представника позивача, дане податкове повідомлення-рішення було направлено позивачу та отримано його довіреною особою 31.07.2020 року.

23.02.2021 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 35311- 2404-0228 про нарахування позивачу 112 267,93 гривень в якості орендної плати за оренду земельної ділянки за 2021 рік.

18.05.2022 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № -0228 про нарахування позивачу 123 494,72 гривень, в якості орендної плати за оренду земельної ділянки за 2022 рік.

Згідно відповіді відповідача № 19162/6/02-32-34-03-11 від 30.05.23 на адвокатський запит представника позивача, податкові повідомлення-рішення за №35311-2404-0228 та за №-0228 направлено позивачу, але листи з даними рішеннями було повернуто відповідачу у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Копії самих рішень надано відповідачем.

16.05.2023 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № -0228 про нарахування позивачу 142 017,12 гривень, в якості орендної плати за оренду земельної ділянки за 2023 рік.

Дане податкове повідомлення-рішення отримано позивачем безпосередньо 19.05.2023 року в приміщенні відповідача.

Вважаючи дані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України).

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XII ПК України.

За приписами статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно зі статтею 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу, враховуючи при цьому положення частини першої статті 58 Конституції України, згідно якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.01.2018 року (справа №817/206/15), від 07.03.2018 року (справа № 813/6875/14), від 19.06.2018 року (справа № 818/1998/14), від 19.06.2018 року (справа № 804/16045/15).

Відповідно до п. 287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Так, з матеріалів справи встановлено, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2022 скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.08.2020 у справі № 120/1636/20-а та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 28.02.2019 за № 13516-5006-0228-3, № 13516-5006-0228-2, № 13516-5006-0228.

Водночас під час розгляду вказаної справи апеляційним судом встановлено, що абзацом 12 пункту 30 договору оренди земельної ділянки від 18.04.2014 передбачено право дострокового розірвання договору з ініціативи орендаря та визначено санкцію за таке розірвання сплата орендної плати за рік.

Згідно з пунктом 33 договору оренди земельної ділянки від 18.04.2014 умовою дострокового розірвання договору є письмове попередження зацікавленої в цьому сторони не пізніше ніж за 2 місяці.

28.04.2015 року позивач надіслав на адресу Вінницької міської ради лист про розірвання договору оренди в односторонньому порядку. Також, позивач здійснив оплату орендної плати за один рік, тобто з липня 2015 року по червень 2016 року, що не заперечується відповідачем та третьою особою.

Отже, з 28.06.2016 року договір від 18.04.2014 року вважається розірваним, адже позивач розірвав вказаний договір оренди в односторонньому порядку з дотриманням умов вказаного договору та відповідних норм законодавства.

При прийнятті постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.11.2022 суд апеляційної інстанції зазначив, що вказана обставина не врахована судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про чинність договору оренди земельної ділянки від 18.04.2014 станом на час прийняття спірних рішень. Також суд апеляційної інстанції констатував, що з 28.06.2016 припинилось право позивача ОСОБА_1 на користування на умовах оренди земельною ділянкою, кадастровий №:03:002:0102, площею 0,0602 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак у 2017, 2018, 2019 роках позивач не був користувачем цієї земельної ділянки на підставі договору оренди від 18.04.2014, а отже, й платником орендної плати за таку ділянку, що свідчить про протиправність нарахування йому податкових зобов`язань за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017, 2018, 2019 роки на підставі податкових повідомлень-рішень від 28.02.2019 № 13516-5006-0228-3, № 13516-5006-0228-2, № 13516-5006-0228.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України, наведені вище обставини вважаються встановленими, а тому не потребують доказування під час розгляду цієї справи.

Натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних належних й допустимих доказів, які свідчили про те, що такі обставини змінилися, у зв`язку з чим не повинні були враховуватися контролюючим органом при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірному періоді був відсутній об`єкт оподаткування, визначений п. 288.3 ст. 288 ПК України, відтак нарахування позивачу орендної плати з фізичних осіб за цей об`єкт за 2020-2023 роки є неправомірним.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність скасування податкових повідомлень-рішень від 03.06.2020 за № -0228, від 23.02.2021 за № 35311-0204-0228, від 18.05.2022 за № -0228, від 16.05.2023 за № -0228, як протиправних.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.