Справа № 160/22994/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
11.09.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 17.08.2023 №023294070.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що спірне податкове повідомлення-рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням встановленої законодавством процедури та без наявності факту вчинення податкового правопорушення. Зокрема, в адміністративному позові зазначено про незаконність призначення та проведення відповідачем фактичної перевірки зважаючи на недотримання передбачених Податковим кодексом України (далі по тексту ПК України) вимог до наказу; застосування штрафних санкцій у розмірі, який не відповідає вимогам Закону України від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі по тексту Закон № 265/95-ВР); прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення із порушенням встановленого ПК України строку. Крім того позивачем зазначено, що відсутність підстав для застосування останнім протягом 2020 2021 років реєстраторів розрахункових операцій зважаючи на той факт, що у цей проміжок часу ним не здійснювалася реалізація технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню). Отже, на думку позивача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 17.08.2023 №023294070 є протиправним та підлягає скасуванню.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
03.10.2023 на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 17.08.2023 №023294070 є законним та обґрунтованим, складеним відповідно до норм чинного законодавства та у зв`язку із чим просив у задоволенні позову відмовити. Зокрема, відповідачем зазначено, фактична перевірка проведена на підставі наказу від 14.11.2022 0№3361-п, останній містить всі передбачені ПК України підстави. Перевірка проведена на виконання контрольного завдання ДПС України від 22.09.2022 №2708/8. Під час проведення перевірки посадовими особами встановлено проведення розрахункових операцій щодо реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) без застосування реєстратора розрахункових операцій на загальну суму 1 196 332,61 грн. Вказано, що фактичну перевірку проведено з дотриманням норм законодавства, порушення, встановлені в ході перевірки, зафіксовані правомірно та обґрунтовано.
В підготовче засідання, призначене на 03.10.2023, прибули представники сторін. Судом закрито підготовче провадження у справі та перейдено до розгляду справи по суті.
Після надання пояснень представниками сторін, судом вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Після проведення судового засідання, 03.10.2023 представником відповідача подано до суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін в судове засідання. Суд зазначає на недоцільності розгляду справи з викликом сторін, оскільки представники сторін були присутні в судовому засідання 03.10.2023, скористались правом надання пояснень по суті справи, надали відзив та додаткові пояснення, скористались правом доведення та обґрунтування власних доводів, стосовно необхідності дослідження додаткових доказів або необхідності подання доказів не зазначали. Відтак, підстави для проведення судового засідання у справі відсутні.
27.10.2023 на адресу суду надійшли додаткові пояснення від позивача, в яких зазначено про те, що висновок контролюючого органу щодо здійснення позивачем реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту був здійснений виключно на підставі виписки з банківського рахунку за період 2020 року - 16.11.2022, та при цьому навіть не було перевірено, який саме товар було реалізовано на суму 1191832,61 грн та не встановлено факт віднесення товару до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій. В спірний період 01.01.2020 16.11.2021 позивачем не здійснювалася реалізація технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню), зазначення в банківській виписці (графа «призначення платежу») слова «Bojleri» обумовлено технічною помилкою в програмуванні POS терміналу.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований 19.03.2002, внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.06.2005, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Новомосковська ДПІ (м. Новомосковськ) та застосовує спрощену систему оподаткування, обліку і звітності (друга група платників єдиного податку).
Основним видом діяльності за КВЕД є: 47.19 Інші види торгівлі в неспеціалізованих магазинах.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 14.11.2022 №3361-п та направлень від 14.11.2022 №4321, 4322 посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання норм законодавства, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За наслідками проведеної фактичної перевірки складений Акт від 25.11.2022 №2469/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 (далі акт перевірки), висновками якого встановлено порушення позивачем: пункту 1, 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, пункту 6 розділу ІІ Положення «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148, пунктів 63.3 ст. 63, п. 85.2 ст. 85 ПК України, статті 2, 21-24 Кодексу Законів про працю України.
Як зазначено в акті фактичної перевірки, відповідачем під час її проведення (15.11.2022) здійснено контрольну розрахункову операцію по придбанню електрообігрівача ЕВСТ 700 загальною вартістю 4800 грн без застосування реєстратора розрахункових операцій.
При цьому висновок акту перевірки про здійснення протягом 01.01.2020 - 16.11.2021 реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) обґрунтований аналізом виписок з банківського рахунку та термінальних виписок.
Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом №265/95-ВР.
Згідно з положеннями п. п. 1-3 ст. 3 Закону №265/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції; застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.
Відповідно до п. 6 ст. 9 Закону № 265/95-ВР (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами-підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.
Згідно з положеннями Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо детінізації розрахунків у сфері торгівлі і послуг" від 20.09.2019 №129-IX, який набрав чинності 01.08.2020, пункт 61 Розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 61, яким установлено, що до 1 січня 2021 року реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку другої - четвертої груп (фізичними особами - підприємцями) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень, крім тих, які здійснюють:
реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту;
реалізацію лікарських засобів та виробів медичного призначення.
З 1 січня 2021 року до 1 січня 2022 року реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку другої - четвертої груп (фізичними особами - підприємцями), обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує обсягу доходу, що не перевищує 220 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, незалежно від обраного виду діяльності, крім тих, які здійснюють:
реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту;
реалізацію лікарських засобів, виробів медичного призначення та надання платних послуг у сфері охорони здоров`я;
реалізацію ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння.
З урахуванням викладеного, реалізація технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту в період з 01.01.2020 по 16.11.2021 визначена ПК України та Законом № 265/95-ВР як умова застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Згідно з положеннями п. 25-1 ч. 1 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII "Про захист прав споживачів" технічно складні побутові товари це непродовольчі товари широкого вжитку (прилади, машини, устаткування та інші), які складаються з вузлів, блоків, комплектуючих виробів, відповідають вимогам нормативних документів, мають технічні характеристики, супроводжуються експлуатаційними документами і на які встановлено гарантійний строк.
Перелік груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №231 від 16.03.2017.
Судом встановлено, що протягом 2020-2021 років позивач здійснював реалізацію господарчих товарів кранів, батарей, труб тощо, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними №1 від 02.01.2020, №2 від 08.01.2020, № 3 від 13.01.2020, №4 від 14.01.2020, №5 від 16.01.2020, №6 від 21.01.2020, №7 від 23.01.2020, №8 від 23.01.2020, №9 від 23.01.2020, №10 від 30.01.2020, №11 від 03.02.2020, №12 від 04.02.2020, №13 від 06,02.2020, №14 від 08.02.2020, №15 від 10.02.2020, №16 від 10.02.2020, №17 від 13.02.2020, №18 від 14.02.2020, №19 від 14..02.2020, №20 від 15.02.2020, №21 від 16.02.2020, №22 від 21.02.2020, №23 від 21.02.2020, №24 від 24.02.2020, №25 від 26.02.2020, №26 від 12.03,2020, №27 від 13.03.2020, №28 від 14.03.2020, №29 від 16.03.2020, №30 від 17.03.2020, №31 від 25.05.2020, №32 від 26.05.2020, №34 від 09.06.2020, №35 від 27.06.2020, №36 від 01.07.2020, №37 від 04.07.2020, №38 від 08.07.2020, №39 від 20.07.2020, №40 від 23.07.2020, №41 від 25.07.2020, №42 від 25.07.2020, №43 від 26.07.2020, №44 від 28.07.2020, №45 від 29.07.2020, №46 від 07.08.2020, №47 від 16.08.2020, №48 від 18.08.2020, №49 від 22.08.2020, №50 від 30.08.2020, №51 від 31.08.2020, №52 від 03.09.2020, №53 від 08.09.2020, №54 від 11.09.2020, №55 від 16.09.2020, №55-а від 16.09.2020, №56 від 17.09.2020, №57 від 18.09.2020, №58 від 17.09.2020, №59 від 19.09.2020, №60 від 22.09.2020, №61 від 24.09.2020, №62 від 26.09.2020, №63 від 27.09.2020, №64 від 28.09.2020, №65 від 28.09.2020, №66 від 29.09.2020, №67 від 30.09.2020, №68 від 01.10.2020, №69 від 04.10.2020, №70 від 07.10.2020, №71 від 08.10.2020, №72 від 10.10.2020, №73 від 10.10.2020, №74 від 12.10.2020, №75 від 12.10.2020, №76 від 17.10.2020, №77 від 19.10.2020, №78 від 19.10.2020, №79 від 19.10.2020, №80 від 19.10.2020, №80-а від 20.10.2020, №80-6 від 20.10.2020, №81 від 23.10.2020, №82 від 24.10.2020, №83 від 24.10.2020, №84 від 27.10.2020, №85 від 29.10.2020, №86 від 29.10.2020, №87 від 31.10.2020, №88 від 31.10.2020, №89 від 02.11.2020, №90 від 04.11.2020, №91 від 04.11.2020, №92 від 06.11.2020, №93 від 07.11.2020, №94 від 13.11.2020, №94 від 16.11.2020, №94а від 17.11.2020, №95 від 17.11.2020, №96 від 18.11.2020, №97 від 19.11.2020, №98 від 23.11.2020, №99 від 25.11.2020, №100 від 25.11.2020, №101 від 25.11.2020, №102 від 27.11.2020, №103 від 27.11.2020, №104 від 28.11.2020, №105 від 03.12.2020, №106 від 08.12.2020, №107 від 09.12.2020, №108 від 10.12.2020, №109 від 11.12.2020, №110 від 21.12.2020, №111 від 21.12.2020, №111а від 25.12.2020, №112 від 26.12.2020, №113 від 28.12.2020, №114 від 28.12.2020, №1 від 03.01.2021, №2 від 04.01.2021, №3 від 06.01.2021, №4 від 26.01.2021, №5 від 29.01.2021, №6 від 01.02.2021, №7 від 06.02.2021, №8 від 06.02.2021, №9 від 08.02.2021, №10 від 11.02.2021, №11 від 11.02.2021, №12 від 15.02.2021, №13 від 16.02.2021, №14 від 19.02.2021, №15 від 20.02.2021, №16 від 27.02.2021, №17 від 02.03.2021, №18 від 03.03.2021, №19 від 04.03.2021, №20 від 10.03.2021, №21 від 10.03.2021, №22 від 13.03.2021, №23 від 26.03.2021, №24 від 01.04.2021, №25 від 01.04.2021, №26 від 03.04.2021, №27 від 03.04.2021, №28 від 07.07.2021, №29 від 08.04.2021, №30 від 08.04.2021, №31 від 08.04.2021, №32 від 08.04.2021, №33 від 11.04.2021, №34 від 12.04.2021, №35 від 14.04.2021, №36 від 14.04.2021, №37 від 18.04.2021, №38 від 08.05.2021, №39 від 14.05.2021, №40 від 15.05.2021, №41 від 18.05.2021, №42 від 29.05.2021, №43 від 08.06.2021, №44 від 09.06.2021, №45 від 14.06.2021, №46 від 14.06.2021, №47 від 22.06.2021, №48 від 02.07.2021, №49 від 09.07.2021, №50 від 09.07.2021, №51 від 13.07.2021, №52 від 10.07.2021, №53 від 16.07.2021, №54 від 21.07.2021, №55 від 22.07.2021, №56 від 24.07.2021, №57 від 24.07.2021, №58 від 27.02.2021, №59 від 27.07.2021, №60 від 27.07.2021, №61 від 28.07.2021, №62 від 31.07.2021, №63 від 04.08.2021, №64 від 07.08.2021, №65 від 07.08.2021, №66 від 07.08.2021, №67 від 09.08.2021, №68 від 10.08.2021, №69 від 12.08.2021, №70 від 12.08.2021, №71 від 14.08.2021, №72 від 17.08.2021, №73 від 19.08.2021, №74 від 25.08.2021, №75 від 30.08.2021, №76 від 04.09.2021, №77 від 05.09.2021, №78 від 05.09.2021, №79 від 05.09.2021, №80 від 05.09.2021, №81 від 06.09.2021, №82 від 07.09.2021, №83 від 07.09.2021, №85 від 08.09.2021, №86 від 18.09.2021, №87 від 09.09.2021, №88 від 09.09.2021, №89 від 10.09.2021, №90 від 10.09.2021, №91 від 10.09.2021, №92 від 11.09.2021, №93 від 13.09.2021, №94 від 14.09.2021, №95 від 14.09.2021, №96 від 16.09.2021, №97 від 18.09.2021, №98 від 20.09.2021, №99 від 21.09.2021, №100 від 22.09.2021, №101 від 23.09.2021, №102 від 23.09.2021, №103 від 23.09.2021, №104 від 25.09.2021, №105 від 27.09.2021, №106 від 27.09.2021, №107 від 28.09.2021, №108 від 29.09.2021, №109 від 30.09.2021, №110 від 30.09.2021, №111 від 30.09.2021, №112 від 01.10.2021, №113 від 02.10.2021, №114 від 04.10.2021, №115 від 04.10.2021, №116 від 06.10.2021, №117 від 07.10.2021, №118 від 07.10.2021, №119 від 07.10.2021, №120 від 08.10.2021, №121 від 09.10.2021, №122 від 09.10.2021, №123 від 10.10.2021, №124 від 10.10.2021, №125 від 10.10.2021, №126 від 10.10.2021, №127 від 10.10.2021, №128 від 11.10.2021, №129 від 14.10.2021, №130 від 14.10.2021, №131 від 14.10.2021, №132 від 15.10.2021, №133 від 15.10.2021, №134 від 15.10.2021, №135 від 16.10.2021, №136 від 18.10.2021, №137 від 18.10.2021, №138 від 19.10.2021, №139 від 20.10.2021, №140 від 25.10.2021, №141 від 25.10.2021, №142 від 25.10.2021, №143 від 27.10.2021, №144 від 30.10.2021, №145 від 31.10.2021, №146 від 01.11.2021, №147 від 01.11.2021, №148 від 05.11.2021, №149 від 07.11.2021, №150 від 08.11.2021, №151 від 09.11.2021, №152 від 10.11.2021, №153 від 10.11.2021, №154 від 10.11.2021, №155 від 15.11.2021, №156 від 16.11.2021, №157 від 16.11.2021, №158 від 16.11.2021, №159 від 17.11.2021, №160 від 19.11.2021, №161 від 21.11.2021, №162 від 21.11.2021, №163 від 22.11.2021, №164 від 22.11.2021, №165 від 23.11.2021, №167 від 25.11.2021, №168 від 26.11.2021, №169 від 27.11.2021, №170 від 28.11.2021, №171 від 28.11.2021, №172 від 29.11.2021, №173 від 29.11.2021, №174 від 30.11.2021, №175 від 02.12.2021, №176 від 02.12.2021, №177 від 02.12.2021, №178 від 03.12.2021, №179 від 04.12.2021, №180 від 08.12.2021, №181 від 08.12.2021, №182 від 08.12.2021, №183 від 09.12.2021, №184 від 15.12.2021, №185 від 16.12.2021, №186 від 18.12.2021, №187 від 20.12.2021, №188 від 20.12.2021, №189 від 21.12.2021, №190 від 23.12.2021, №191 від 24.12.2021, №192 від 24.12.2021, №193 від 27.12.2021, №194 від 28.12.2021, №195 від 29.12.2021, які не відповідають критеріям технічно складних побутових товарів, відповідно до переліку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №231 від 16.03.2017.
В наданих до суду накладних чітко видно, які самі товари були реалізовані із зазначенням найменування товару та його вартості, наприклад:
- відповідно до накладної №2 від 08.01.2020 позивачем було продано фланець гумовий на суму 230,00 грн, так відповідно до виписки з банківського рахунку позивача 09.01.2020 позивачу на його рахунок надійшли кошти в сумі 225,40 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 2% від суми, тобто 4,60 грн (про вирахування комісії видно у виписці банку у графі призначення платежу);
- відповідно до накладної №27 від 13.03.2020 позивачем було продано прокладку 1 шт на суму 100,00 грн, у зв`язку з чим 14.03.2020 позивачу на його рахунок надійшли кошти в сумі 98,00 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 2 грн;
- відповідно до накладної №32 від 26.05.2020 позивачем було продано товарів на загальну суму 2900,00 грн, а саме труби пластикові 20 шт вартістю 95,00 грн/шт. на загальну суму 1900,00 грн та крани 3/4 8 штук вартістю 125,00 грн/шт. на загальну суму 1000,00 грн та відповідно 27.05.2020 на рахунок позивача були зараховані кошти у сумі 2842,00 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 58,00 грн;
- відповідно до накладної №52 від 03.09.2020 позивачем було продано батарею вартістю 2500,00 грн, у зв`язку з чим 04.09.2020 позивачу на його рахунок надійшли кошти в сумі 2450,00 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 50,00 грн;
- відповідно до накладної №69 від 04.10.2020 позивачем було продано батарею вартістю 2550,00 грн, у зв`язку з чим 05.10.2020 позивачу на його рахунок надійшли кошти в сумі 2499,00 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 51,00 грн;
- відповідно до накладної №81 від 21.10.2020 позивачем було продано радіатор сталевий вартістю 3090,00 грн, у зв`язку з чим 22.10.2020 позивачу на його рахунок надійшли кошти в сумі 3028,20 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 61,80 грн;
- відповідно до накладної №2 від 04.01.2021 позивачем було продано товарів на загальну суму 1500,00 грн, а саме крани 6 шт. вартістю 230 грн/шт. на загальну суму 1380,00 грн та картриджі 2 шт. вартістю 60,00 грн/шт. на загальну суму 120,00 грн та відповідно 05.01.2021 на рахунок позивача були зараховані кошти у сумі 1470,00 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 30,00 грн;
- відповідно до накладної №4 від 26.01.2021 позивачем було продано товарів на загальну суму 3490,00 грн, а саме труба пластикова 30 шт. вартістю 85 грн/шт. на загальну суму 2550,00 грн та крани 5 шт. вартістю 180,00 грн/шт. на загальну суму 900,00 грн та картридж 1 шт. вартістю 40,00 грн, у зв`язку з чим 27.01.2021 на рахунок позивача були зараховані кошти у сумі 3420,20 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 69,80 грн;
- відповідно до накладної №12 від 15.02.2021 позивачем було продано радіатор сталевий у кількості 3 шт. вартістю 2100,00 грн/шт. на загальну суму 6300,00 грн, у зв`язку з чим 16.02.2021 позивачу на його рахунок надійшли кошти в сумі 6174,00 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 126,00 грн;
- відповідно до накладної №62 від 31.07.2021 позивачем було продано радіатор сталевий вартістю 3000,00 грн, у зв`язку з чим 01.08.2021 позивачу на його рахунок надійшли кошти в сумі 2940,00 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 60,00 грн;
- відповідно до накладної №100 від 22.09.2021 позивачем було продано радіатор сталевий вартістю 2400,00 грн, у зв`язку з чим 23.09.2021 позивачу на його рахунок надійшли кошти в сумі 2352,00 грн за вирахуванням комісії банку, яка складає 48,00 грн (про вирахування комісії видно у виписці банку у графі призначення платежу).
Позивачем в додаткових поясненнях зазначено, що у виписках з банка в призначенні будь-якого платежу за замовчуванням зазначено «Bojleri», оскільки при встановленні терміналу така назва в призначенні платежу була запрограмована співробітником АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується скріншотом з особистого кабінету Приват24 позивача при цьому це невідоме слово «Bojleri» не має перекладу та жодним чином не може підтверджувати найменування реалізованого товару позивачем.
Під час проведення фактичної перевірки та в межах судового процесу контролюючим органом не встановлено факту реалізації іншого товару, та не встановлено факту віднесення іншого товару до Переліку груп технічно складних побутових товарів, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, в цілях застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Як видно із наданої позивачем роздруківки особового кабінету Приват 24, зазначення в графі «Призначення платежу» слова «Boijleri» зумовлено технічною помилкою. Відтак посилання контролюючого органу на виписки з банківського рахунку позивача з урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин не є належним та допустимим доказом реалізації технічно складних побутових товарів.
Суд звертає увагу, що висновок контролюючим органом щодо здійснення позивачем реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту здійснений виключно на підставі виписки з банківського рахунку за період 2020 - 16.11.2022, про що вказано у п.п. 2.2.20 акту перевірки від 25.11.2022.
Суд зазначає, що первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інші документи позивача, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, відповідачем не досліджувалися. Відтак, відповідачем не доведена правомірність застосування до позивача штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями.
Зазначення в акті фактичної перевірки про проведення контрольної розрахункової операції, під час якої був реалізований товар бойлер не може бути належним доказом вчинення позивачем порушення, оскільки така реалізація відбулася не в межах періоду, покладеному в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Розглядаючи доводи позивача щодо невідповідності наказу на проведення фактичної перевірки вимогам ПК України суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів ПК України, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п. 75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК. Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Суд звертає увагу, що сталою є практика Верховного Суду, згідно з якою передумовою проведення фактичної перевірки, з підстав передбачених підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби. При цьому для здійснення перевірки (податкового контролю) платника податків в наказі на проведення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення такої перевірки, має бути посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки. Доповідна записка, як підстава, яка підпадає під дію підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.
Так, у постанові від 18.12.2018 у справі №820/4891/18 Верховний Суд висловлено правову позицію про протиправність наказу про проведення фактичної перевірки, внаслідок відсутності у наказі будь-яких посилань на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки. До того ж у вказаній постанові Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що доповідна записка не може обґрунтовувати правомірність Наказу, оскільки, податковим органом не доведено, що саме ця доповідна записка та наявна в ній інформація слугували підставою для прийняття спірного наказу, відсутня інформація, що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки. Зазначено, що доповідна записка, як підстава, яка підпадає під дію підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.
В постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №820/4895/18 також викладено правову позицію про відсутність правових підстав для здійснення перевірки (податкового контролю) позивача на підставі наказу, у якому відсутні посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення такої. При цьому Верховним Судом у вказаній постанові зазначено, що посадові особи контролюючого органу не мали право приступити до проведення документальної виїзної перевірки позивача, оскільки у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють; у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючим органом встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.
Така ж сама правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №820/4893/18, від 04.12.2018 у справі №820/4894/18, від 11.06.2019 у справі №1440/2045/18, в яких застосовані норми підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України до встановлених судами попередніх інстанцій у відповідних справах обставин щодо підстав (обставин) проведення (призначення) фактичної перевірки суб`єкта господарювання, зокрема і відповідність таких підстав зазначеним у наказі про проведення перевірки підставам (фактичним і правовим).
Під час судового розгляду встановлено, що наказ на проведення фактичної перевірки від 14.11.2022 №3361-п містить посилання на п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, при цьому будь-які посилання на порушення позивачем вимог податкового законодавства відсутні.
Недотримання вимог щодо конкретизації та викладення в оскаржуваному наказі фактичних та правових підстав його прийняття призводить до протиправності останнього та необхідності його скасування.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, згідно яких, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому, у вказаній постанові ВП ВС визначено, що підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Вказане зумовлене тим, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом та встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення рішення.
Таким чином, встановлені у даній справі обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем фактичної перевірки, за наслідками якої і було прийняте оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність останнього.
Встановлені судом обставини в сукупності свідчать про протиправність прийнятого податкового повідомлення-рішення 17.08.2023 №023294070.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд робить висновок про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 17.08.2023 №023294070.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський