Справа № 320/8771/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року № 320/8771/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести щомісячний перерахунок пенсії ОСОБА_1 обчислюваний виходячи із заробітної плати 350 крб., починаючи з 01.01.2012 до дня вирішення справи у суді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити різницю між виплаченою пенсією та пенсією, розрахованою внаслідок щомісячного перерахунку пенсії ОСОБА_1 обчислюваний виходячи із заробітної плати 350 крб., починаючи з 01.01.2012 до дня вирішення справи у суді.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2021 відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 провадження в адміністративній справі №320/8771/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - закрито.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2022 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 про закриття провадження у справі №320/8771/21 в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити різницю між виплаченою пенсією та пенсією, розрахованою внаслідок щомісячного перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи із заробітної плати 350 крб., починаючи з 01.01.2012 до дня вирішення справи у суді скасовано та направлено для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2022 цю справу прийнято до провадження.

Позовні вимоги мотивовані частковим виконанням рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі № 320/6257/18, яким було, зокрема, зобов`язано пенсійний орган провести позивачу перерахунок пенсії обчислюваний виходячи із заробітної плати 350,00 руб. починаючи з 01.01.2012.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову подав відзив на позовну заяву та наголосив на пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом.

Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з даною позовною заявою, суд зазначає таке.

Частина перша статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Водночас варто зазначити, що спеціальне законодавство у сфері соціального захисту містить такі три норми.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до статті 55 цього Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону № 1788-ХІ та статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом у зв`язку із тим, що пенсійний орган не виплатив нараховані суми пенсії згідно рішення суду.

Відтак, суд дійшов висновку, що застосуванню підлягають спеціальні строки, встановлені ст. 87 Закону № 1788-ХІ, ст. 46 Закону № 1058-ІV та ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, а не строки, передбачені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду слід відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.11.2002 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія).

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2014 у справі №1003/15087/12 за позовом Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої пенсії з вересня 2002 по серпень 2012 на загальну суму 158383,54 грн відмовлено у повному обсязі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі № 320/6257/18 визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати незаконно утриманої пенсії ОСОБА_1 , особі з інвалідністю 2 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою (довічно), відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 01.01.2012; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області провести перерахунок пенсії обчислюваний виходячи із заробітної плати 350,00 руб. починаючи з 01.01.2012; визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області № 101 від 23.08.2012 щодо відрахування з пенсії ОСОБА_1 по 20% з вересня 2012 року по даний час; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області провести виплати протиправно утриманої пенсії по 20% ОСОБА_1 за період з вересня 2012 року по даний час.

Листом від 05.01.2021 № 25-19924/К-02/8-1000/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомлено позивача, що кошти за рішенням суду від 27.03.2019 у справі № 320/6257/18, нараховані в сумі 53 447, 83 грн та виплачені в грудні 2019 року. Після аналізу матеріалів пенсійної справи у урахуванням рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 встановлено недоцільність виконання зазначеного рішення.

Позивач вважаючи, що наявні підстави для зобов`язання відповідача здійснити виплату різниці між виплаченою пенсією та пенсією, розрахованою внаслідок щомісячного перерахунку пенсії виходячи із заробітної плати 350 крб, звернувся до суду із цим позовом.

Враховуючи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2022 позовні вимоги у справі підлягають розгляду в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області виплатити різницю між виплаченою пенсією та пенсією, розрахованою внаслідок щомісячного перерахунку пенсії ОСОБА_1 виходячи із заробітної плати 350 крб., починаючи з 01.01.2012 до дня вирішення справи у суді.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Предмет даного позову стосується не повного, на думку позивача, виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі № 320/6257/18, а саме указує на те, що кошти протиправно утримані з його пенсії по 20% з вересня 2012 року по листопад 2019 року.

В контексті наведеного позивач вважає, що на виконання зазначеного судового рішення, перерахунок пенсії обчислюваної виходячи із заробітної плати 350 карб. пенсійним органом було проведено лише з 01.12.2020.

Як зазначено судом вище, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2019 у справі №320/6257/18 адміністративний позов задоволено:

визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати незаконно утриманої пенсії ОСОБА_1 , особі з інвалідністю 2 групи, щодо якого встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою (довічно), відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 01.01.2012;

зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області провести перерахунок пенсії обчислюваний виходячи із заробітної плати 350,00 руб. починаючи з 01.01.2012;

визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області № 101 від 23.08.2012 щодо відрахування з пенсії ОСОБА_1 по 20% з вересня 2012 року по даний час;

зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Білоцерківському районі Київської області провести виплати протиправно утриманої пенсії по 20% ОСОБА_1 за період з вересня 2012 року по даний час.

Вказане рішення суду набрало законної сили 29.07.2019.

Таким чином, спір щодо перерахунку пенсії позивачу, починаючи з 01.01.2012 виходячи із заробітної плати 350 руб. вирішено судом.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що спір у цій справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме у справі № 320/6257/18.

Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення. Таким чином, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а та від 29.07.2021 у справі № 460/350/19.

Як зазначено вище, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відтак, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищевикладене, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в рішеннях від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17.

Суд зазначає, що позивачем подано позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання виконати рішення суду в загальному порядку.

Набрання рішенням суду законної сили породжує такі правові наслідки: вирішується спір між сторонами, рішення суду стає загальнообов`язковим, є незмінним та остаточним та може бути виконано примусово.

Суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення, оскільки примусове виконання постанови суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

При розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема те, що виконавче провадження становить завершальну стадію судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, виходячи з меж позовних вимог, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи письмові пояснення по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.