Справа № 460/23147/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 460/23147/22 пров. № А/857/12753/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року (суддя Поліщук О.В., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 13.01.2023),

в адміністративній справі справи №460/23147/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області,

про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Рівненській області, в якому просив: 1) визнати протиправними та скасувати прийняті ГУ ДПС в Рівненській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 від 15.05.2019 та №Ф-23103-17 від 14.08.2019; 2) зобов`язати відповідача здійснити коригування даних інтегрованої картки платника податків позивача шляхом виключення з неї відомостей про наявні у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними і необґрунтованими, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовної заяви повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області №Ф-23103-17 від 15.05.2019. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області від №Ф-23103-17 від 14.08.2019. Зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , виключивши дані щодо наявності у ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24080,58 грн.. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 992,40 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що винесене судом рішення з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач перебуває на обліку у органі ДПС як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю у сфері права є адвокатом. Позивачу спірними вимогами повідомлено про заборгованість зі сплати ЄСВ. Просить врахувати апелянт, що з 1 січня 2017 року особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність статусу фізичної особи - підприємця. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску". Відтак, до вступу в дію даної норми усі самозайняті особи зобов`язані були сплачувати ЄСВ не нижче мінімального розміру.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 13.01.2023, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання внести зміни до інтегрованої картки платника податків, виключивши дані щодо наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24080,58 грн. відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому висловив заперечення щодо усіх її доводів та вимог. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити в силі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом такі фактичні обставини справи.

На підставі рішення Рівненської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 25.11.2003 №17 позивачу видано 01.12.2003 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №397 (а.с. 21).

У період з 19.07.1994 по 20.12.2017 позивач працював юрисконсультом підприємства ОПЕЗ Рівнезв`язок, яке в подальшому було перейменоване на Рівненське ОПЕЗ Рівнетелеком, далі - в Рівненську дирекцію ВАТ Укртелеком, Рівненську філію ВАТ Укертелеком, ПАТ Укртелеком.

20.12.2017 позивач звільнений з ПАТ Укртелеком на підставі ч.3 ст.38 КЗпП, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 24-27).

15.05.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 на суму боргу 21326,40 грн. (а.с. 63).

В таку заборгованість входили наступні складові: 5990,82 грн - ЄСВ за 2017 рік; 7371,54 грн - ЄСВ за три квартали 2018 року, 2754,18 грн - ЄСВ за 1 квартал 2019 року, 5209, 86 грн - доплати до мінімального страхового внеску у сумі від фактично сплачених за 2015 рік.

14.08.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 на суму боргу 24080,58 грн. (а.с. 64).

В цю заборгованість входили такі самі складові, що й у вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 від 15.05.2019, а також платіж по ЄСВ за другий квартал 2019 року.

Відповідно до індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1 ЄСВ за 2015-2017 роки, а також з січня по липень 2018 року (на виконання судових рішень, які набрали законної сили) за нього був сплачений роботодавцем (а.с. 50-51).

У період з серпня по вересень 2018 року, четвертий квартал 2018 року та 1-2 квартали 2019 року ОСОБА_1 ЄСВ за здійснення адвокатської діяльності не сплачував.

Не погоджуючись з такими рішеннями (вимогами) суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

У відповідності до положень статті 5 Закону №2464-VI, облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом. Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Згідно ст.6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI) та подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п.4 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI).

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ (у редакції Закону №1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин 2 - 4, 8, 12 статті 9 Закону №2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абзацами першим, третім - п`ятим частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом №2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі Інструкція №449).

Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції №449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн (абзаци перший - третій, одинадцятий пункту 3 розділу VI Інструкції №449).

Згідно з абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для правового висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Колегія суддів зазначає, що у справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період 2017 2019 років відповідно до оскаржуваних вимог при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює.

Матеріалами справи підтверджується, що ГУ ДПС у Рівненській області на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме: 15.05.2019 ГУ ДФС у Рівненській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 на суму боргу 21326,40грн., у який входили наступні складові: 5990,82 грн - ЄСВ за 2017 рік; 7371,54 грн - ЄСВ за три квартали 2018 року, 2754,18 грн - ЄСВ за 1 квартал 2019 року, 5209, 86 грн - доплати до мінімального страхового внеску у сумі від фактично сплачених за 2015 рік; 14.08.2019 ГУ ДФС у Рівненській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 на суму боргу 24080,58 грн., у який входили такі самі складові, що й у вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 від 15.05.2019, а також платіж по ЄСВ за другий квартал 2019 року.

Відповідно до індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1 ЄСВ за 2015-2017 роки, а також з січня по липень 2018 року (на виконання судових рішень, які набрали законної сили) за нього був сплачений роботодавцем.

У період з серпня по вересень 2018 року, четвертий квартал 2018 року та 1-2 квартали 2019 року ОСОБА_1 ЄСВ за здійснення адвокатської діяльності не сплачував.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів також враховує наступне.

Згідно визначень, наведених у статті 14 Податкового кодексу України, (далі - ПК України): працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (пп.14.1.195 п.14.1 ст.14 ПК України); самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб (пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України).

Згідно із п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI), адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно- правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (ч.3 ст.4 Закону №5076-VI).

Відповідно до ст.13 Закону №5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Метою ж встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не отримує дохід від роботодавця, який використовує її працю на умовах трудового або цивільно-правового договору, або на інших умовах, передбачених законодавством. В іншому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС як самозайняті особи, зокрема особи, які мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно отримують доход від роботодавця, який використовує їх працю на підставі трудового або цивільно-правового договору, або інших умовах, передбачених законодавством, спричиняє подвійну сплату єдиного внеску (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Такий правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI відповідає висновку, який Верховний Суд зробив в постанові від 27.11.2019 у адміністративній справі №160/3114/19 та в подальшому був підтриманий, зокрема в постанові від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, в постанові від 16.03.2021 у справі №500/2433/19, в постанові від 18.11.2021 у справі №620/3987/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судовим розглядом встановлено, що позивач 01.12.2003 року отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії №397 і в періоді, охопленому предметом цього спору, не займався адвокатською діяльністю як самозайнята особа та не отримував від неї доходу.

Відповідно до ідентифікаційних даних про особу, ОСОБА_1 взятий на обік в органах державної податкової служби з 23.12.2003 за №16567.

З 19.07.1994 по 20.12.2017, позивач працював юрисконсультом підприємства ОПЕЗ Рівнезв`язок, яке в подальшому було перейменоване на Рівненське ОПЕЗ Рівнетелеком, далі - в Рівненську дирекцію ВАТ Укртелеком, Рівненську філію ВАТ Укертелеком, ПАТ Укртелеком.

ЄСВ за 2015-2017 роки, а також з січня по липень 2018 року за ОСОБА_1 був сплачений роботодавцем як податковим агентом.

Разом з тим, у 2015 році позивачем також сплачувався ЄСВ за себе, але у розмірі нижчому ніж передбачено законодавством за отриманий дохід за що йому донароховано недоплачений страховий внесок. Так, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Правильно вказав суд першої інстанції, що особа, яка займається адвокатською діяльністю зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не отримує дохід від роботодавця, який використовує її працю на умовах трудового або цивільно-правового договору, або на інших умовах, передбачених законодавством. В іншому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Отже, за 2015-2017 роки та з січня по липень 2018 року позивач не мав обов`язку сплачувати ЄСВ за здійснення адвокатської діяльності, оскільки такий обов`язок був виконаний за нього роботодавцем.

Разом з тим, у період з серпня по вересень 2018 року, четвертий квартал 2018 року та 1 квартал 2019 року ОСОБА_1 ЄСВ за здійснення адвокатської діяльності не сплачував. Між тим, адвокатська діяльність позивача у вказані періоди не була зупинена чи анульована. Отже, за такі періоди повинен був сплачувати єдиний соціальний внесок до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку.

Мінімальний щомісячний страховий внесок з 01 січня 2018 року становив 819,06 грн., а квартальна сума внеску складала 2457,18 гривень. У 2019 році, щомісячний страховий внесок становив 918,06 грн. або 2754,18 грн. за квартал.

Отже, за серпень-вересень 2018 року позивач зобов`язаний був сплатити ЄСВ у сумі 6849,48 гривень, а не 21326 грн, як йому виставлено податковим органом. З цієї суми: 1638,12 грн - за серпень-вересень 2018 року, 2457,18 грн. - за четвертий квартал 2018 року та 2754,18 грн. - за перший квартал 2019 року. Проте, позивач свій обов`язок не виконав. Доказів сплати ЄСВ за вказані періоди матеріали справи не містять.

З наведеного, суд дійшов висновку, що вимога Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 на суму боргу 21326,40 грн видана на більшу суму ЄСВ аніж позивач зобов`язаний був сплатити (6849,48 грн), а тому є протиправною і підлягає скасуванню судом.

Надалі, 14.08.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 на суму боргу 24080,58 грн..

В цю заборгованість входили такі самі складові, що й у вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 від 15.05.2019, а також платіж по ЄСВ за другий квартал 2019 року.

Так, позивач у другому кварталі 2019 року здійснював адвокатську діяльність, а тому повинен був сплатити ЄСВ за цей період у розмірі 2754,18 грн, проте, не виконав цей обов`язок.

Крім боргу за другий квартал 2019 року спірна вимога включає в себе заборгованість виставлену позивачу у вимозі №Ф-23103-17 від 15.09.2022, яка вже визнана судом протиправною. Відтак, вимога №Ф-23103-17 від 14.08.2019, яка видана на основі протиправної вимоги теж є безпідставною і необґрунтованою та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Попри те, скасування цих вимог не позбавляє податковий орган права виставити нову вимогу на правильну суму боргу, а також не усуває обов`язок позивача сплатити ЄСВ за вказані вище періоди здійснення ним адвокатської діяльності в розмірі не менше мінімального внеску станом на вказаний час.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вимог відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23103-17 від 15.05.2019, №Ф-23103-17 від 14.08.2019 підлягають задоволенню.

Що стосується задоволення судом першої інстанції позовної вимоги про зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , виключивши дані щодо наявності у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24080,58 грн, то суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосуванні практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до підпункту 19-1.1.10 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, до функцій контролюючого органу зокрема входить забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

Пунктом 63.11 статті 63 ПК України встановлено, що контролюючі органи забезпечують достовірність даних про платників податків в Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, реєстрі платників податку на додану вартість, реєстрі неприбуткових організацій та інших реєстрах, що формуються та ведуться контролюючими органами згідно з цим Кодексом, їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних.

Пунктом 63.12 статті 63 ПК України, інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних.

З 10.06.2016 набув чинності Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), згідно з яким оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС. Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень. Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії. При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою. У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи (пункти 3-5 розділу І); З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу. Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов`язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України. Зміни до реєстрів операцій та показників вносяться не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем впровадження нових операцій та/або показників (пункт 1 розділу ІІ). У розділі VII Порядку визначений механізм перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників, положеннями якого передбачено, що інформація, внесена та збережена відповідальним юристом в інформаційній системі, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, щодня автоматично відображається в реєстрі "Апеляційне та судове оскарження" підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

З 05.04.2021 діє Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5, який містить аналогічні положення.

Наведене свідчить, що зобов`язання відповідача виключити суми нарахувань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з інтегрованої картки платника податків для вірного відображення даних в інформаційній системі органів ДФС не позбавляє суб`єкта владних повноважень дискреційного розсуду, адже такий обов`язок прямо передбачений нормативно-правовим актом.

Таким чином, при оскарженні платником податків і зборів індивідуального акта, яким контролюючим органом здійснено нарахування такому платнику відповідних податків і зборів, в тому числі і єдиного внеску, свідчить про наявність у платника матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та зобов`язань платника податків і зборів, що узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постановах від 13.02.2018 у справі №816/2042/16, від 02.10.2018 у справі № 816/2220/17, від 20.12.2018 у справі № 818/326/17, які вірно враховано судом першої інстанції при вирішенні даної справи відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

На підставі вказаного, з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача, суд першої інстанції цілком правильно вважав за необхідне зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , виключивши дані щодо наявності у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24080,58 грн, яку відповідач вимагає сплатити оскаржуваними вимогами №Ф-23103-17 від 15.05.2019 та №Ф-23103-17 від 14.08.2019.

Отже, судом апеляційної інстанції відхиляються заперечення апеляційної скарги щодо вимоги позивача про зобов`язання ГУ ДПС у Рівненській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків, виключивши дані щодо наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24080,58 грн позивача.

Відповідно частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи досліджені у справі фактичні обставини справи та наведені норми правового регулювання, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при розгляді адміністративної справи дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог на підставі всебічно і об`єктивно встановлених обставин справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги відповідача таких висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року в адміністративній справі №460/23147/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль