Справа № 520/13539/23
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 р. справа №520/13539/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Григоров Д.В.,

при секретарі судового засідання Сабельнік Б.В.,

за участю:

позивача - не прибув,

представника позивача - Павленко М.О.,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив (з урахуванням уточненої позовної заяви, а також ухвал суду від 30.06.2023р.):

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 направити ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я та придатності для подальшої служби за мобілізацією, забезпечивши направленням відповідної форми та необхідними для проходження військово-лікарської комісії документами;

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_2 з не направлення солдата ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану його здоров`я і його придатності до подальшої служби за мобілізацією, протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 надати направлення ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я та придатності для подальшої служби за мобілізацією в 12 Регіональній військово-лікарській комісії;

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не направлення позивача на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану його здоров`я і його придатності до подальшої служби за мобілізацією.

Ухвалою суду від 30.06.2023р. відмовлено у відкритті провадження в цій справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування службової характеристики, наданої ОСОБА_1 командиром 2 ср 1 сб в/ч НОМЕР_2 лейтенантом ОСОБА_2 , затвердженої заступником командира з МПЗ 1 сб в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 30.06.2023р. позовну заяву повернуто позивачу в частині позовних вимог щодо оскарження п.2.32 наказу №107 від 27.02.2023р., п.13 наказу №146 від 12.03.2023р., наказу №9499 від 28.04.2023р.

Ухвалою суду від 30.06.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 16.08.2023р. суд перейшов до розгляду справи в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником Військової частини НОМЕР_2 до суду було надано відзив на позовну заяву, згідно якого він позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити.

Представницею позивача до суду було надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої вона підтвердила раніше викладену правову позицію та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представниця позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, що викладені в позовній заяві.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 , повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання, до суду не прибув, без повідомлення причин. Клопотань чи заяв про розгляд справи без його участі до суду не надав.

Заслухавши учасників процесу, які прибули до суду та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 04.02.2023р. був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.02.2023р. №40.

Згідно доводів позовної заяви, а також пояснень, наданих в судовому засіданні, стверджувалося про подання позивачем рапортів (заяв) до командування військової частини НОМЕР_2 з проханням направлення його на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану його здоров`я і його придатності до подальшої служби за мобілізацією. Проте, як вказувалося в позовній заяву та у поясненнях, наданих в судовому засіданні, відповіді на це надано не було.

Разом з тим, за матеріалами справи судом встановлено, що представник позивача - адвокат Павленко М.О. зверталася до заступника міністра оборони України Маляр Г.В. з адвокатським запитом від 27.02.2023р. та просила взяти до уваги інформацію щодо знаходження ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, підготувати пакет документів для проходження ВЛК по закінченні стаціонарного лікування, надати інформацію щодо посадового окладу, окладу за військовим званням, розміру надбавки за вислугу років, які встановлені ОСОБА_1 , надати довідку про фактично виплачені ОСОБА_1 грошові кошти.

16.03.2023р. адвокат Павленко М.О. в інтересах позивача зверталася з адвокатським запитом до військової частини НОМЕР_2 , згідно якого просила взяти до уваги інформацію щодо знаходження ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні.

Інших заяв чи звернень зі спірного питання позивачем та його представником до суду не надано. Так само не надано будь-якого рапорту ОСОБА_1 , адресованого його командирові з приводу необхідності направлення позивача на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану його здоров`я і його придатності до подальшої служби за мобілізацією.

Відповідач згідно наданого відзиву не зазначав про надходження до нього відповідного рапорту чи заяви ОСОБА_1 та вказав, що останній є таким, що самовільно залишив військову частину 26.02.2023р. згідно ЄРДР від 28.06.2023р. № 0001990. Також зазначив, що ОСОБА_1 є таким, якому з 28.06.2023р. призупинено військову службу, в звязку з чим військова частина не наділена повноваженнями з приводу направлення ОСОБА_1 на лікарську комісію.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до ч.4 ст.2 вказаного Закону, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800.

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п.1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби.

Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення № 402 передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться:

а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;

б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999р. №548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017р. №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Рапорт має бути зареєстрований в службі діловодства військової частини.

Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Відтак, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

Наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань шляхом подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.

На час виникнення спірних правовідносин позивач проходив військову службу. Уточнена позовна заява містить посилання на те, що звернення позивача до безпосереднього керівництва були залишені поза увагою, направлення на лікування надано не було.

Як зазначалося вище, жодних заяв (рапортів) позивача з вказаного питання, направлених ним прямому начальнику до матеріалів справи надано не було. Так само, матеріали адміністративної справи будь-яких доказів фактичного подання подібних рапортів до безпосереднього начальника позивача та їх отримання військовою частиною НОМЕР_2 не містять.

Зважаючи на ту обставину, що під час розгляду адміністративної справи не установлений факт направлення відповідачу та отримання відповідачем рапорту (заяви) позивача, і цей факт позивачем доводами позовної заяви не спростований, суд вважає, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності, про яку вказує позивач.

Наведене вище є свідченням відсутності підстав для задоволення позову.

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018р. по справі № 802/2236/17-а.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 КАС України, згідно якої підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

Отже, з урахуванням результатів розгляду справи підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6-11, 14, 77, 134, 139, 243-246, 247, 250, 255, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2023р.

Головуючий суддя Д.В. Григоров