Справа № 240/8302/23
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8302/23 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Любов Анатоліївна Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

03 листопада 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії зі зниженням пенсійного віку з 26.10.2022; зобов`язати відповідача з 26.10.2022 здійснити нарахування та виплату пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.11.2022 №50 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.11.2022 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не погодившись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Сторони правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 01.11.2022 звернулась із заявою про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На підставі поданих документів до страхового стажу не зараховано усі періоди роботи згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці ім`я не збігається з паспортними даними, не зараховані періоди трудової діяльності з 18.10.1990 по 06.04.1992 згідно з довідкою від 24.04.2015 № 48/1057, оскільки в довідці ім`я не сходиться з паспортними даними.

Так, титульна сторінка в трудовій книжці НОМЕР_1 та довідка від 24.04.2015 № 48/1057 складені російською мовою, зазначено " ОСОБА_2 ". Своєю чергою, у паспорті позивача зазначено " ОСОБА_1 ".

Після розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області від 07.11.2022 №50 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Мотивувальна частина.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV).

Крім того, спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі Закон у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №1058-ІV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Статтею 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз зазначених правових норм вказує, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом № 796-XII.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що на підставі поданих документів до страхового стажу не зараховано усі періоди роботи згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці ім`я не збігається з паспортними даними, не зараховані періоди трудової діяльності з 18.10.1990 по 06.04.1992 згідно з довідкою від 24.04.2015 № 48/1057, оскільки в довідці ім`я не сходиться з паспортними даними.

Так, титульна сторінка в трудовій книжці НОМЕР_1 та довідка від 24.04.2015 № 48/1057 складені російською мовою, зазначено " ОСОБА_2 ". Своєю чергою, у паспорті позивача зазначено " ОСОБА_1 ".

На момент першого заповнення трудової книжки позивача порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться відомості про працівника (прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність), відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення), відомості про нагородження і заохочення (нагородження орденами й медалями, присвоєння почесних звань), заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну, інші заохочення відповідно до чинного законодавства, відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), що містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках, іншу відповідальність.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення перевірених даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно з записами в трудовій книжці, що виконані відповідно до вимог Інструкцій №162 та №58.

При цьому трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкцій №162 та №58, записи в трудовій книжці про роботу позивача відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийняття, чітку дату звільнення з роботи за власним бажанням позивача, номери наказів та їх дати, посаду, на якій працювала позивач, та відбиток печатки підприємства при прийнятті та звільненні з роботи.

За наведених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах йдеться про одну і ту ж особу, втім із різним написання імені позивача на титульній сторінці.

Факт трудової діяльності сторонами не заперечується, а тому допущення іншого написання імені особи іншою мовою (російською) на титульній сторінці трудової книжки не може бути підставою для незарахування періоду роботи позивача до її страхового стажу.

Слід також звернути увагу, що відповідно до експертного висновку Інституту української мови №307/28 від 09.02.2023 форми імені ОСОБА_3 українською мовою та ОСОБА_3 , ОСОБА_3 - іншою мовою, генетично і функціонально тотожні, входять до антропонімічних формул, якими ідентифіковано особу ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача усі періоди роботи згідно з записами у трудовій книжці

НОМЕР_1 та періоди трудової діяльності з 18.10.1990 по 06.04.1992 згідно з довідкою від 24.04.2015 № 48/1057.

Щодо доводів апеляційної скарги про правильність неврахування періоду догляду за дитиною згідно з посвідченням "Д" від 14.07.1997 № НОМЕР_2 , колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно з копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина.

Сину позивача було видано посвідчення "Д" № НОМЕР_2 від 14.07.1997, що підтверджує статус дитини, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи.

До страхового стажу для обчислення пенсії зараховуються ті періоди, протягом яких людина підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за які з 1 січня 2004 року, дати набрання чинності Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", щомісяця сплачені страхові внески.

У статті 24 цього Закону визначено, що страховий стаж після 1 січня 2004 року обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до набрання ним чинності в порядку, визначеному раніше чинним законодавством.

До 1 січня 2004 року час догляду за дитиною до трьох років зараховується до страхового стажу матері, яка на час народження дитини не перебувала у трудових відносинах, на підставі свідоцтва про народження дитини.

Таким чином правильним є висновок суду першої інстанції, що період догляду за дитиною необхідно врахувати до страхового стажу.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. № 551 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі - Порядок).

Відповідно до п.8 Порядку, неповнолітнім дітям, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, видаються посвідчення Дитина, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, серії "Д" жовтого кольору.

Посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Внесення даних до посвідчення здійснюється саме уповноваженим органом, а тому позивач не може бути позбавлена права на пенсійне забезпечення, у зв`язку з тим, що уповноважений орган некоректно вніс записи до посвідчення.

Посвідчення "Д" № НОМЕР_2 від 14.07.1997 є чинним, що підтверджує статус сина позивача, як дитини, що постраждала від Чорнобильської катастрофи.

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.11.2022 №50 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону № 796-XII є протиправною.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про необґрунтоване часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 1 статті 5 та пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України.

Відповідно до статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», яку Україна ратифікувала Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті 11.03.1980 Комітетом Міністрів, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про розв`язання питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень розв`язати питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії позивачу є виключною компетенцією відповідача, як і розрахунок стажу та обчислення заробітку для призначення пенсії.

Враховуючи вказані законодавчі положення та обставини справи, зокрема те, що відповідачем не встановлено належним чином усі обставини й не витребувано документи про страховий стаж позивача для обчислення пенсії, це є виключною компетенцією відповідача.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що ефективним засобом правового захисту у даній справі буде саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.11.2022 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.