Справа № 160/12965/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2023 року м. Дніпросправа № 160/12965/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року по справі №160/12965/21 (головуючий суддя Верба І.О.)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 24.06.2021 №19 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Азербайджанської Республіки, РНОКПП НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідку на постійне проживання, замість скасованих.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення про скасування дозволу на імміграцію та визнання недійсними посвідок на постійне проживання в Україні є передчасним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушення вимог чинного законодавства України, грубо порушує його права, а тому підлягає скасуванню. Позивач зазначив, що на законних підставах в`їхав на територію України, де 25.08.2006 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 , у зв`язку із чим отримав дозвіл на імміграцію та на його підставі 16.09.2011 посвідку на постійне проживання, замість якої 25.04.2014 отримав посвідку на постійне проживання, вилучену у нього відповідачем 08.07.2021. З 2012 року після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , позивач створив сім`ю з громадянкою Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , яка має право постійного проживання на території України та з якою на сьогодні позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах, проживаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу, турбуючись про двох спільних дітей. Не зважаючи на розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , позивач відповідно до вимог чинного законодавства має право на імміграцію поза квотою імміграції, оскільки є батьком громадян України. Також вказані в оскаржуваному рішенні підстави для скасування дозволу на імміграцію, а саме: дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, не відповідають дійсності щодо позивача, оскільки жодних доказів чи конкретних фактів на підтвердження даних доводів відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції встановив, що на адресу міграційної служби Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України було направлено подання від 07.06.2021 № 6318/55/01-2021 щодо скасування громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію в Україну. В цьому поданні з метою виконання рішення РНБО від 14.05.2021, введеного в дію Указом Президента України № 203/2021 від 21.05.2021, керуючись пунктами 21, 22 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, пунктами 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», Департамент вбачав за доцільне прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію, керуючись підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, на підставі вимог частини 1 статті 13, статтями 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Означене подання опрацьовано Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з прийняттям оскаржуваного позивачем рішення про скасування громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Азербайджанської Республіки, дозволу на імміграцію в Україну.

Суд також врахував, що позивач оскаржив в судовому порядку Указ Президента України від 21.05.2021, ухвалою Верховного Суду від 16.01.2023 у справі № 9901/218/21 позов про визнання незаконним та скасування Указу Президента України від 21.05.2021 року № 203/2021 залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 31.01.2023.

Суд першої інстанції за встановлених у справі обставин дійшов висновку, що до позивача застосовані відповідні санкції, рішення щодо яких у судовому порядку не скасовано.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам, що справа №9901/218/21 не була вирішена Верховним Судом по суті позовних вимог, оцінка правомірності Указу Президента судом не надавалася, а тому твердження суду першої інстанції про те, що до позивача законно застосовані відповідні санкції, оскільки рішення щодо них у судовому порядку не скасовано, є передчасними. Позивач також зазначив, що ані відповідач, ані суд першої інстанції не обґрунтували недоцільність/доцільність запрошення позивача як іноземця для відібрання пояснень під час скасування йому дозволу на імміграцію до України та правомірність розгляду і вирішення цього питання за відсутності позивача. Поза увагою суду першої інстанції, на думку позивача, залишилось і те, що з 27.02.2022 позивач виїхав за межі України та не може повернутись в Україну через запроваджені щодо нього санкції та заборону на в`їзд. Натомість суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що позивач на теперішній час проживає на території України, будучи документований 25.04.2014 посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 , терміном дії «безстроково». Позивач вважає недоведеним та передчасним висновок суду про обґрунтованість подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 07.06.2021 №6318/55/01-2021 про причетність позивача до організованої злочинності та скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів, оскільки за відсутності обвинувального вироку відносно позивача не можна говорити про здійснення позивачем будь-яких злочинних дій, які б слугували підставою для застосування до нього як персональних санкцій, так і скасування його дозволу на імміграцію з підстав загрози для національної безпеки. Поряд із зазначеним позивач посилається на порушення відповідачем пп. 1 п. 64 Порядку №321, оскільки не прийнявши рішення про скасування посвідки, а визнавши одразу недійсною посвідку та одночасно скасувавши дозвіл на імміграцію, відповідач не лише порушив визначений законом порядок, але і фактично позбавив позивача права на оскарження рішення щодо скасування посвідки на постійне проживання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Представником позивача до суду апеляційної інстанції подані додаткові докази, а саме: результати оскарження ухвали Верховного Суду від 16.01.2023 у справі № 9901/218/21 про залишення без розгляду позову про визнання незаконним та скасування Указу Президента України від 21.05.2021 № 203/2021, та додаткові пояснення, в яких скаржник вказує, що незважаючи на залишення ухвали Верховного Суду від 16.01.2023 у справі № 9901/218/21 без змін, рішення від 24.06.2021 №19 про скасування дозволу на імміграцію в Україну не може вважатися законним та обгрунтованим за відсутності конкретних фактів та доказів того, що скасування дозволу на імміграцію в Україну позивача було необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. Відповідач зазначає, що відповідно до п.3, 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію в Україну може бути скасовано якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. У свою чергу, чинним законодавством не передбачено повноважень органів Державної міграційної служби України щодо здійснення перевірки інформації, наданої уповноваженим органом, адже така інформація сприймається як достовірна. Відповідно до пп. 1 п.64, пп. 4 п.72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, посвідка на постійне проживання скасовується у разі скасування дозволу на імміграцію відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а також вилучається, визнається недійсною та знищується. Також відповідач вказує, що рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), введене в дію Указом Президента України від 21.05.2021 № 203/2021, чинне станом на розгляд справи апеляційною інстанцією. З приводу посилання позивача на наявність сімейних відносин в Україні відповідач звертає увагу на те, що чинним законодавством України не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - громадянин Азербайджанської Республіки Азімзада ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Ленкорань, Р. Азербайджан прибув в Україну у 2010 році з метою постійного проживання.

28.03.2011 громадянин Азербайджанської Республіки Азімзада ОСОБА_4 звернувся ВГІРФО КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки, дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про шлюб № 506 від 25.08.2006, свідоцтво серії НОМЕР_3 .

15.09.2011 громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну за № 7508 та 16.09.2011 документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 .

25.04.2014 у зв`язку із зверненням позивача за обміном посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 , позивач отримав нову посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 відповідно до якої і проживав в Україні (27.02.2022 позивач виїхав за межі України).

Листом Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України від 23.06.2021 № 8.1/2476/8.1.1-21 Головному управлінню ДМС в Дніпропетровській області направлено для розгляду та прийняття відповідного рішення подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 07.06.2021 № 6318/55/01-2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В поданні, зокрема зазначено, що відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року № 1126-р, в умовах збройної агресії проти України та намагання створити терористичні організації в державі організована злочинність становить пряму загрозу для національної безпеки.

В структурі організованої злочинності найбільшу загрозу становлять особи, які перебувають у статусі підвищеного злочинного впливу, у тому числі у статусі «вора в законі», а також кримінальні авторитети - лідери організованих злочинних угруповань.

Вказані особи, перебуваючи на території України та за її межами, створюють стійкі організовані групи та злочинні організації, встановлюють корумповані зв`язки з представниками органів державної влади та місцевого самоврядування, судових та правоохоронних органів, на виконання завдань спеціальних служб та розвідувальних органів держави-агресора проводять розвідувально-підривну діяльність з метою дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні та поширюють вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній, суспільній сферах, а також в умовах виконання покарань.

Згідно Указу Президента № 203/2021 від 21.05.2021 про введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» до суб`єкта підвищеного злочинного випливу, який має статус «кримінального авторитета» та учасника злочинної групи, застосовано санкції, а саме:

блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; обмеження торговельних операцій;

обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України;

запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно із Законом;

припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави;

відмова в наданні та скасування віз резидентам іноземних держав, застосування інших заборон в`їзду на територію України; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасуванні дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України).

Відповідно до наявної інформації з метою легалізації на територію України прибув уродженець Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є учасником організованої злочинної групи, що вчиняє тяжкі та особливо тяжкі злочини.

За період перебування на території України ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) перевірявся на причетність до скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів в рамках кримінального провадження № 0000970 від 29.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою 1 статті 263 КК України (зберігання зброї).

Громадянина ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевірено за відомостями персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України відповідно до якої вказаний громадянин на сьогоднішній день не перебуває у статусі підозрюваного або обвинуваченого;

Своїми безпосередніми діями ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) створює реальну загрозу національним інтересам, національній безпеці, порушує права і свободи людини і громадянина, сприяє дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні та поширює вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній суспільній сферах.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» визначено, що дозвіл на імміграцію в Україну може бути скасовано якщо установлено, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі - Порядок оформлення), посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, уразі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Згідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» статтею 13 передбачено підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, статтею 26 передбачено підстави для примусового повернення іноземців та осіб без громадянства, статтею 30 передбачено підстави для примусового видворення іноземців та осіб без громадянства.

Враховуючи викладене, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України в означеному поданні зазначив, що з метою виконання рішення РНБО від 14.05.2021, введеного в дію Указом Президента України № 203/2021 від 21.05.2021, керуючись пунктами 21, 22 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, пунктами 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», вбачається за доцільне прийняти рішення про скасування дозволу на імміграцію, керуючись підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, на підставі вимог частини 1 статті 13, статтями 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийняти рішення про скасування посвідки на постійне проживання, примусове повернення, видворення та заборону в`їзду на територію України, громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_9 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки його дії становлять загрозу національній безпеці України, безпеці громадського порядку в Україні, що є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законним інтересів громадян України.

24.06.2021 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 19 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Азербайджанської Республіки, про те, що йому на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Видані на підставі дозволу на імміграцію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 16.09.2011 та НОМЕР_2 від 25.04.2014 визнані недійсними відповідно до вимог підпункту 1 пункту 64 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ст.3 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначені в ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», частиною 1 якою встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

За визначеннями, наведеними в ст.1 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-ІІІ, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Підстави надання дозволу на імміграцію визначені в ст.4 Закону України «Про імміграцію».

Як встановлено судом, на підставі п.1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» (перебування у шлюбі з громадянкою України понад два роки) позивачу 15.09.2011 надано дозвіл на імміграцію в Україну, 16.09.2011 - видано посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 .

25.04.2014 позивач отримав нову посвідку на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 , яка була вилучена відповідачем 08.07.2021.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до пп. 4 п.72 Порядку № 321 посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі скасування посвідки.

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, вбачається, що підставою для скасування дозволу на імміграцію можуть бути винні дії іммігранта, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 1983, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (абз.1 п. 22 Порядку № 1983).

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (абз.2 п. 22 Порядку № 1983).

Пунктом 23 Порядку № 1983 визначено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача, що у разі коли ініціаторами скасування дозволу на імміграцію є МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, чинним законодавством не передбачено повноважень органів Державної міграційної служби України щодо здійснення перевірки інформації, наданої таким органом, адже така інформація сприймається як достовірна.

В даному випадку скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину Азербайджанської Республіки Азімзада ОСОБА_4 обумовлене такими, наведеними нижче, обставинами.

Указом Президента України від 21 травня 2021 року №203/2021 введене в дію рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Згідно з вказаним рішенням та відповідно до статті 5 Закону України «Про санкції», Рада національної безпеки і оборони України вирішила підтримати внесені Кабінетом Міністрів України та Службою безпеки України пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), та застосувати персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб згідно з додатком 1.

Відповідно до додатку з переліком осіб, до яких застосовані вказані санкції, за №569 зазначений громадянин Азербайджанської Республіки Азімзада ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ), народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець Азербайджанської Республіки (позивач у цій справі).

Серед видів обмежувальних заходів (відповідно до Закону України «Про санкції») є інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України). Строк застосування: безстроково.

Закон України «Про Раду національної безпеки і оборони України» відповідно його преамбули визначає правові засади організації та діяльності Ради національної безпеки і оборони України, її склад, структуру, компетенцію і функції.

Згідно зі ст. 1 Закону, РНБО України відповідно до Конституції України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Відповідно до положень частини 3 та 4 статті 10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» прийняті Радою рішення вводяться в дію указами Президента України.

Рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

Загрози національній безпеці України визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України (п.19 ст.1, п.5 ст.3 Закону України «Про національну безпеку України»).

Відповідно до Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року №1126- р, в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави організована злочинність становить пряму загрозу для національної безпеки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Згідно зі ст. 5 цього Закону пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.

Застосування персональних, спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів стосовно позивача на підставі Закону України «Про санкції» свідчить про те, що дії цієї особи створюють загрозу інтересам держави у забезпеченні національної безпеки, у тому числі безпеці людей, які проживають на її території, що (створення загрози вказаним інтересам) засвідчено в поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 07.06.2021 № 6318/55/01-2021.

Позивач оскаржив в судовому порядку Указ Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021 в частині введення в дію позиції № 569 Додатку №1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», який став підставою для скасування дозволу на імміграцію, проте ухвалою Верховного Суду від 16.01.2023 у справі № 9901/218/21 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Означена ухвала Верховного Суду від 16.01.2023 у справі № 9901/218/21 в установленому порядку не скасована, постановою Великої Палати Верховного Суду залишена без змін.

Отже, ані рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введене в дію Указом Президента України від 21 травня 2021 року № 203/2021, ані вказаний указ Президента України в судовому порядку скасовані не були, а тому є чинними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що приймаючи оскаржуване рішення відносно позивача, відповідач діяв на виконання рішення РНБО України від 14.05.2021, уведеного в дію Указом Президента України від 21.05.2021 №203/2021, яке є чинним та у відповідності до вимог ст.10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» обов`язковим для виконання Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області без додаткового документального підтвердження викладених в цьому рішенні обставин та висновків.

З приводу наведених позивачем доводів щодо не запрошення його для надання пояснень стосовно питання про скасування рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну, суд першої інстанції правильно зазначив, що у зв`язку із внесенням до абзацу першого пункту 23 Порядку № 1983 змін постановою Кабінету Міністрів України № 19 від 13.01.2021 у відповідача відсутній обов`язок запрошувати іноземців для відібрання пояснень під час скасування дозволу на імміграцію до України, а запрошення відбувається лише у разі необхідності.

Стосовно доводів скаржника про неврахування відповідачем обставин сімейного стану позивача під час прийняття оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції, не заперечуючи право позивача на повагу до свого приватного і сімейного життя, вважає за необхідне зазначити, шо чинним законодавством України не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України, стаття 12 Закону України «Про імміграцію», в якій визначені підстави скасування дозволу на імміграцію, не містить особливостей їх застосування в залежності від сімейного стану іммігранта, його сімейних та родинних зв`язків.

Щодо посилання скаржника на порушення відповідачем вимог пп. 1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, суд апеляційної інстанції встановив, що в оскаржуваному рішенні від 24.06.2021 № 19 про скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідач, з посиланням на пп. 1 п.64 Порядку № 321, визнав недійсними видані позивачу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 16.09.2011 та НОМЕР_2 від 25.04.2014, тоді як вказана норма визначає підстави для скасування посвідки (скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію»).

Виходячи з встановлених вище обставин в їх сукупності, приймаючи до уваги, що до спірних правовідносин є правильним застосування відповідачем положень пп. 1 п.64 Порядку № 321, оскільки наслідком скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію» є саме скасування посвідки з прийняттям відповідного рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку відповідач, визнаючи недійсними видані позивачу посвідки на постійне проживання, допустив помилку, яка не вплинула на суть прийнятого ним рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну і не є підставою для скасування цього рішення від 24.06.2021 № 19.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року у справі №160/12965/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко