Справа № 480/4856/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Гелета С.М.

06 листопада 2023 р. Справа № 480/4856/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської обласної прокуратури на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, -

В с т а н о в и в:

2707.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо не виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути на його користь не виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 10.02.2022 року по 22.07.2022 року;

- стягнути з Сумської обласної прокуратури на його користь моральну шкоду у розмірі мінімальної заробітної плати за кожний місяць незаконного звільнення з 25.10.2021 року по 22.07.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року по справі № 480/12137/21 визнано протиправним та скасовано наказ Сумської обласної прокуратури № 410к від 19.10.2021 року про його звільнення з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області та поновлено на вказані посаді з 25.10.2021 року, а також стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за 75 робочих днів у період з 25.10.2021 року по 09.02.2022 року у сумі 30 171 грн. Разом з тим, лише 22.07.2022 року відповідачем видано наказ № 178к про поновлення його на посаді з 25.10.2021 року. Проте, всупереч вимог ч. 2 ст. 235 Кодексу Законів про Працю України (далі - КЗпП) відповідач відмовляється виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.02.2022 року по 22.07.2022 року, тобто, з дня винесення судового рішення по день фактичного поновлення на посаді.

У відзиві на адміністративний позов відповідач Сумська обласна прокуратура, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначає, що 22.07.2022 року було виконано рішення суду у справі № 480/12137/21, при цьому позивач перебував на обліку в центрі зайнятості, де з 25.10.2021 року по 21.07.2022 року отримував допомогу по безробіттю, а тому позивачем не враховано суму виплати допомоги під час підрахунку середнього заробітку. Позивач із заявою про поновлення його на посаді не звертався, не ініціював таке питання перед роботодавцем.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 року (розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) частково задоволено вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо не виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.02.2022 року по 21.07.2022 року (включно).

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, починаючи з 10.02.2022 року по 21.07.2022 року (включно) у розмірі 46664,48 грн. з відрахування від суми середнього заробітку суми обов`язкових податків, зборів, платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що рішення суду від 09.02.2022 року по справі 480/12137/21 щодо поновлення позивача на посаді не було виконано у встановлений строк.

Також, суд зазначив, що будь-яких допустимих та належних доказів того, що протиправна бездіяльність відповідача вплинула на стан здоров`я позивача та зумовила фізичні, душевні, психічні страждання останнього, позивачем не надано. А самого лише посилання на наявність моральних страждань та причинний зв`язок із оскаржуваною бездіяльністю відповідача недостатньо для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Доказів на підтвердження розміру моральної шкоди також не надано.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі Сумська обласна прокуратура, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Аргументи, наведені Сумською обласною прокуратурою в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.10.2021 року наказом Сумської обласної прокуратури № 410к позивача звільнено з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації відповідно до пп. 2 п. 19 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 22.10.2021 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року у справі № 480/12137/21, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 410к від 19.10.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області.

Судовим рішенням вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 25.10.2021 року.

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 30171 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 25.10.2021 року та в частині стягнення з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середбного заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 8649,02 грн. з відрахуванням податків та зборів.

16.05.2022 року Сумським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи в частині негайного виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року у справі № 480/12137/21 (а.с. 15, 16).

На підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року у справі № 480/12137/21 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.07.2022 року ВП № 69351858, 22.07.2022 року наказом Сумської обласної прокуратури № 178к наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 19.10.2021 року № 410К про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області скасовано та позивача поновлено на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 25.10.2021 року (а.с. 13).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2023 року у справі № 480/12137/21 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року по справі № 480/12137/21 скасовано.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 ст. 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За приписами положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Відповідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз статей 235, 236 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає одразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде в подальшому це рішення суду оскаржуватися та результатів його оскарження в апеляційному чи касаційному порядках .

Імперативними приписами ч. 8 ст. 235 КЗпП України та п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним, зокрема, з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

При цьому, незгода Сумської обласної прокуратури із рішенням суду першої інстанції у справі № 480/12137/21 та подальше його оскарження в апеляційному порядку чи касаційному порядках не є підставою для невиконання цього рішення, яке в силу імперативних приписів ч. 8 ст. 235 КЗпП України і п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України підлягає негайному виконанню в частині поновлення працівника на роботі/посаді.

У цьому аспекті варто зауважити, що у разі, якщо таке судове рішення буде скасоване в означеній частині в апеляційному чи касаційному порядку, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідною заявою в порядку статті 361 КАС України про його перегляд за нововиявленими обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.04.2023 року у справі № 460/9512/21.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 року у справі № 807/2713/13-а, від 27.06.2019 року у справі № 821/1678/16, від 31.07.2019 року у справі № 813/593/17, від 25.09.2019 року у справі № 813/4668/16, від 27.11.2019 року у справі № 802/1183/16-а, від 19.12.2019 року у справі № 2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 року у справі № 815/1676/18, від 05.03.2020 року у справі № 280/360/19, від 26.11.2020 року у справі № 500/2501/19, від 19.04.2021 року у справі № 826/11861/17, від 24.06.2021 року у справі № 640/15058/19, від 20.07.2021 року у справі № 826/3465/18.

Колегія суддів зазначає, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.09.2021 року у справі № 640/755/19.

Колегія суддів наголошує, що існування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року у справі № 480/12137/21 породжувало у відповідача обов`язок щодо поновлення позивача на вказаній посаді, який мав бути здійснений, шляхом видання відповідачем відповідного наказу негайно після його проголошення.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2021 року у справі №640/22934/19 ним не виконано.

Враховуючи наведені вище правові положення, а також беручи до уваги те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 року у справі № 480/12137/21 відповідачем виконано 22.07.2022 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про затримку з боку Сумської обласної прокуратури виконання цього рішення, а відтак і про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.02.2022 року по 21.07.2022 року.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 01.08.2023 року у справі № 640/34546/21.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

За змістом п. 10 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

З урахуванням розрахунку норми тривалості робочого часу на 2022 рік, розрахованої за календарем п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями в суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день впродовж робочого тижня, з урахуванням змін, внесених до ст. 73 КЗпП України, та розміру середньоденної заробітної плати позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір середнього заробітку позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 10.02.2022 року по 21.07.2022 року складає (116 робочих днів х 402,28 грн (середньоденна заробітна плата згідно із довідкою Сумської обласної прокуратури від 05.08.2022 року № 21-229-22 року)) 46 664,48 грн.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок відповідача про те, що при визначенні суми середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, слід враховувати факт отримання позивачем певного доходу, зокрема, допомоги по безробіттю, оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу/затримки виконання рішення про поновлення на роботі та будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин законодавством не передбачено.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.06.2018 року у справі № 826/808/16, від 24.09.2019 року у справі № 826/16191/17.

Щодо твердження скаржника про те, що позивачем не подавалося жодної заяви про поновлення на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури, що слугувало б підтвердженням його волевиявлення продовжувати фактичну службу на відповідній посаді, колегія суддів зазначає, що усталеною є позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗпП України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення, оскільки диспозиція цієї норми трудового законодавства пов`язує виплату середнього заробітку виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню роботодавцем.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 05.02.2022 року у справі №2 80/4402/21.

Колегія суддів також звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.11.2022 року у справі № 460/600/22, відповідно до яких приписи ч. 8 ст. 235 КЗпП України і приписи п 3 ч.1 ст. 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Інші доводи та заеречення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України немає.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц