Справа № 200/4201/23
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року Справа№200/4201/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2023 ОСОБА_1 , позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди у розрахунку 30000,00 грн. на місяць у період з 13.03.2023 по 26.05.2023;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду у розрахунку 30000,00 грн. на місяць у період з 13.03.2023 по 26.05.2023;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3500000 (три мільйона п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

17.08.2023 позивач, з метою виконання вимог ухвали суду від 07.08.2023, надав до суду клопотання щодо усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.09.2023 повторно витребувано у відповідача встановлені судом докази по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.10.2023 втретє витребувано у відповідача встановлені судом докази по справі.

16.10.2023 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, докази по справі та клопотання про поновлення строку на подання відзиву по справі №200/4201/23.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2023 поновлено відповідачу строк для надання відзиву по справі та долучено до матеріалів справи №200/4201/23 відзив на позовну заяву та докази по справі.

31.10.2023 позивач надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

Інші заяви та клопотання по розглядаємій справі не надходили.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє і по теперішній час.

02.03.2022 опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2022 №14/І-г «Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи» запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Отже відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що проходить військову службу у Військові частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, виконував бойові завдання з охорони та оборони об`єктів державного значення. 25.05.2023 пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області», висновок якої: «Захворювання, ТАК, пов`язано з проходженням військової служби». 30.06.2023 позивач звернувся до відповідача із рапортом/запереченням щодо виплати додаткової винагороди за час лікування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 22.07.2023 відповідач надав відповідь на рапорт/заперечення позивача, в якій, зокрема, зазначив, що у період з 13.03.2023 по 26.05.2023 позивач був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та проходженням військово-лікарської комісії, тобто, до бойових розпоряджень командира частини, як військовослужбовець, який виконує спеціальні (бойові) завдання, включений не був, відповідно не має права на виплату додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн.

Крім того, позивач вважає, що йому завдана моральна шкода, оскільки перебуваючи на військовій службі та кожен день ризикуючи своїм життям, він сподівався на справедливу та своєчасну виплату грошового забезпечення, разом із цим, підчас проходження служби він отримав ряд хвороб та третю групу інвалідності, йому протипоказані психоемоційні напруження. Позивач оцінює свою моральну шкоду у суму 3500000,00 грн. для налагодження душевного стану.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. на місяць за період з 13.03.2023 по 26.05.2023 протиправною. Просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що позивач у період з 13.03.2023 по 26.05.2023 був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та проходженням військово-лікарської комісії, бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) не виконував, а відповідно відсутні умови щодо виплат позивачу додаткової винагороди. Відповідач наголошує, що за період з 01.03.2023 по 30.06.2023 позивачу здійснювалась виплата грошового забезпечення у повному обсязі. Після того, як позивач приступив до виконання службових обов`язків та бойових (спеціальних) завдань, додаткова винагорода виплачувалась у повному обсязі пропорційно дням безпосередньої участі, починаючи з червня 2023 року.

Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат майнового характеру, та належного розрахунку суми моральної шкоди у розмірі 3500000,00 грн., тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині також відсутні.

Позивач надав до суду відповідь на відзив в якій заперечує проти доводів відповідача, просить задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_4 , та має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач проходить військову службу у Військові частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 21.01.2023, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 21.01.2023 №22 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , який прибув для проходження служби з Військової частини НОМЕР_5 , з 21.01.2023. Приступив до виконання обов`язків за посадою ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до виписного епікризу Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької міської ради солдат ОСОБА_1 поступив 13.02.2023, виписаний 16.03.2023. Діагноз: Розлади адаптації у акцентованої особистості. Може бути виписаний. Розглянути питання щодо придатності до військової служби.

Відповідно до виписного епікризу Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької міської ради солдат ОСОБА_1 поступив 13.02.2023, виписаний 16.03.2023. ЛКК від 08.03.2023. Діагноз: Розлади адаптації у акцентованої особистості. Може бути виписаний. Розглянути питання щодо придатності до військової служби.

Відповідно до виписного епікризу Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької міської ради солдат ОСОБА_1 поступив 04.04.2023, виписаний 01.05.2023. ЛКК від 26.04.2023. Діагноз: Помірний депресивний епізод з соматичними симптомами та суїцідальними думками. Розглянути питання щодо придатності до військової служби.

Згідно з довідкою Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» №306/с від 25.05.2023 солдат ОСОБА_1 пройшов медичний огляд військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» 25.05.2023. Діагноз і постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 31.05.2023 №153 приступив до виконання обов`язків солдат ОСОБА_1 з 31.05.2023 за посадою старшого кулеметника (бронеавтомобіля) протитанкового відділення протитанкового взводу 4-го батальйону оперативного призначення.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану» від 09.06.2023 №951 наказано виплатити додаткову винагороду на період дії воєнного стану у розмірі 30000,00 грн. пропорційно дням участі старшому кулеметнику (бронеавтомобіля) протитанкового відділення протитанкового взводу 4-го батальйону оперативного призначення солдату ОСОБА_1 , 6 днів (24, з 27 по 31.05.2023).

20.06.2023 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України із рапортом/запереченням в якому, зокрема, просив виплатити йому грошове забезпечення за весь період, протягом якого він мав право на його отримання.

22.07.2023 Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України листом вих.№3/29/12-4631 «Про відповідь на рапорт/заперечення» надала відповідь на рапорт/заперечення про виплату позивачу грошового забезпечення за весь період, протягом якого він мав право на його отримання, в якому зазначив, зокрема, що у період з 13.03.2023 по 26.05.2023 позивач був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та проходженням військово-лікарської комісії, тобто, до бойових розпоряджень командира частини, як військовослужбовець, який виконує спеціальні (бойові) завдання, включений не був, відповідно не має права на виплату додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. Крім того, зазначено, що оскільки позивача у період з 13.03.2023 по 26.05.2023 не здійснював бойові (спеціальні) завдання і знаходився на лікуванні не у зв`язку із пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, відповідно не має права на виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Згідно з випискою акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААГ №163103 від 27.06.2023 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності до 01.07.2024, причина інвалідності: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».

Згідно із довідкою про доходи ОСОБА_1 , яка була видана Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України 28.09.2023, позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у березні 2023 року у розмірі 12857,14 грн., у червні 2023 року у розмірі 5803,45 грн.

Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 13.03.2023 по 26.05.2023 у розрахунку 30000,00 грн. на місяць.

Суд зауважує, що не є спірним питанням у цій справі, що у період з 13.03.2023 по 26.05.2023 позивач був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та проходженням військово-лікарської комісії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою-другою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022 та №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного часу продовжувався.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі Постанова №168), в редакції Постанови від 01.04.2022 №400, установлено, зокрема, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Зокрема, постановами Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022, №1066 від 27.09.2022, №1146 від 08.10.2022, №43 від 20.01.2023 до Постанови №168 від 28.02.2022 були внесені відповідні зміни та доповнення.

Пунктом 1 Постанови №168, в редакції Постанови від 07.07.2022 №793, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1 Постанови №168, в редакції Постанови від 08.10.2022 №1146, яка застосовується з 01.09.2022, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 1 Постанови №168, в редакції Постанови від 20.01.2023 №43, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Постанову №168 доповнено пунктом 2-1 згідно з Постановою від 07.07.2022 №793, яка застосовується з 24.02.2022, відповідно до якого установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за №194/39250, затверджено «Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», який втратив чинності 05.09.2023 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №729 «Про затвердження Особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.09.2023 за №1544/40600.

Так, згідно з підпунктом 1 пункту 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується у розмірі до 30000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань:

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ;

у складі розгорнутих пунктів управління органів військового управління Національної гвардії України, що здійснюють безпосереднє управління військовими частинами (підрозділами), які залучаються до виконання завдань у межах операційних зон діючих угруповань військ (сил);

в оперативному підпорядкуванні, під оперативним контролем, оперативною взаємодією визначених органів військового управління Збройних Сил України, командувачів діючих угруповань військ (сил) та/або в межах їх зон відповідальності (операційних зон);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, крім випадків здійснення такого забезпечення в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;

з охорони та оборони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні;

з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, перевезення військовополонених ворогів.

Відповідно до пункту 3 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 до безпосередньої участі в бойових діях або заходах належить виконання військовослужбовцем у районах ведення воєнних (бойових) дій:

1) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

2) бойових (спеціальних) завдань із усебічного забезпечення військових частин (підрозділів), угруповань військ, інших складових сил оборони згідно з бойовими розпорядженнями в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником (взаємного вогневого контакту);

3) завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки;

4) бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;

5) бойових (спеціальних) завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;

6) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;

7) бойових завдань з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням;

8) бойових завдань з охорони об`єктів під час нанесення по них вогневого ураження противником, відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення їх у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

9) бойових завдань з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) артилерії.

Згідно з пунктом 4 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 Документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або книга служби нарядів та подій, що відбувалися, або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку), на який було здійснено збройний напад, чи копії або витяги з них;

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), періодів (кількості днів) участі військовослужбовця в бойових діях або заходах.

Відповідно до пункту 6 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 виплата додаткової винагороди військовослужбовцям здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України, територіальних управлінь, Головного управління Національної гвардії України за місцем проходження військової служби, а їх командирам (начальникам) - на підставі наказів командирів (начальників) вищого рівня.

Аналізуючи вищезазначені норми, у суду наявні всі підстави вважати, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується у розмірі до 30000,00 грн., виключно тим військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідних завдань.

Як встановлено судом вище, позивач з 21.01.2023 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. Так, у період з 13.03.2023 по 26.05.2023 позивач був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та проходженням військово-лікарської комісії, що не оскаржується сторонами.

Разом із цим, в матеріалах справі відсутні докази, які підтверджують, що у період з 13.03.2023 по 26.05.2023 відносно позивача командиром Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України приймались бойові накази (бойові розпорядження), згідно яких позивач виконував бойові (спеціальні) завдання. Крім того, доказів участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у період з 21.01.2023 матеріали справи також не містять.

Суд не приймає до уваги, як доказ виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у період з 13.03.2023 по 26.05.2023, висновок військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» відносно позивача, який зазначено у довідці Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» №306/с від 25.05.2023, що «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», оскільки додаткова винагорода у розмірі до 30000,00 грн. виплачується виключно тим військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідних завдань. Суд наголошує, що чинним законодавством не передбачено нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі до 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць відповідно до Постанови №168 під час перебуванням військовослужбовця у лікувальному закладі, зокрема, із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.

Крім того, позивачем жодним чином не підтверджено, що у період з 13.03.2023 по 26.05.2023 він знаходився на лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Враховуючи вищезазначене, суд уважає, що право позивача на отримання додаткової щомісячної винагороди в розмірі до 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, встановленої Постановою №168, у період проходження військової служби з 13.03.2023 по 26.05.2023 не виникало, оскільки інформації, що позивачем у цей період виконувались бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями), та доказів на підтвердження цієї інформації, суду не надано.

За таких обставин, наявними матеріалами справи не підтверджено допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди в розмірі до 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць у період з 13.03.2023 по 26.05.2023

Враховуючі встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3500000 (три мільйона п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. також є безпідставною та необґрунтованою.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди у розрахунку 30000,00 грн. на місяць у період з 13.03.2023 по 26.05.2023, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 2, 4, 7-14, 19, 143, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 07.11.2023.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Арестова