Справа № 520/6415/23
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 р. Справа № 520/6415/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.05.23 по справі № 520/6415/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 , на якого поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у продовженні терміну дії посвідчення інваліда війни;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати «Посвідчення інваліда війни» відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність дій відповідача, які полягали у відмові позивачу у продовженні дії посвідчення інваліда війни. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в період із 26.10.1995 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 29.09.2016 в Національній поліції України, що підтверджується матеріалами справи.

Під час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ, 19.07.1998, при виконанні службових обов`язків, позивачем отримано закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови.

Актами Форми Н-1 15/16 та Н-5 від 15.09.2016 встановлено, що отримання позивачем травм відбулося в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.

04.10.2017 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. 05.10.2017 позивачем отримано посвідчення особи з інвалідністю IIІ групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни строком дії до 01.11.2018, серія НОМЕР_1 .

Згідно з рішенням медичної (військово-лікарської) комісії 03.12.2018 позивачу встановлено інвалідність ІІ групи з визначенням причиною інвалідності "травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків" з 09.11.2018.

04.12.2018 позивачем отримано посвідчення особи з інвалідністю IІ групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни строком дії до 01.12.2019, серія НОМЕР_1 .

Згідно з рішенням медичної (військово-лікарської) комісії 04.12.2019 позивачу встановлено інвалідність ІІ групи з визначенням причиною інвалідності "травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків" з 09.12.2019.

04.12.2019 позивачем отримано посвідчення особи з інвалідністю IІ групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни строком дії до 01.12.2022, серія НОМЕР_1 .

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №334440 від 09.11.2022, ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з визнанням тієї ж причини інвалідності - травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків до 01.11.2025.

За результатами розгляду заяви позивача щодо продовження терміну дії посвідчення інваліда війни Управлінням соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради листом від 07.02.2023 (вих. №14/0/840-23) повідомлено позивачу про відсутність підстав для встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з посиланням на те, що у вказаній нормі суб`єктами є особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР. Між тим, Закон «Про національну поліцію» не містить норм, які б прирівнювали правовий статус поліцейських до осіб рядового та начальницького органу внутрішніх справ. Чинним законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу в поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а перехід зі служби в органах внутрішніх справ на службу в органах поліції не свідчить про автоматичне поширення статусу «особа особи рядового та начальницького складу органу внутрішніх справ» на поліцейських.

Не погодившись з протиправними діями відповідача щодо відмови у продовженні терміну дії посвідчення інваліда війни, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі - Закон №3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст. 4 Закону №3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з ст. 7 Закону №3551-XII (в редакції, яка діяла на момент встановлення позивачу захворювання), до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю, зокрема, з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Тобто, що для визначення права на встановлення статусу «інвалідність внаслідок війни» підлягає встановленню, зокрема тієї обставини, що особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань.

Умовою для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є те, що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 отримав травму не під час прийняття участі в бойових діях та захисті Батьківщини, а під час відрядження на час роботи оздоровчого табору "Берізка" для охорони громадського порядку.

Доводи позивача стосовно того, що він на час отримання травми знаходився у лавах органів Міністерства внутрішніх справ України не впливає на правомірність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки основною умовою є те, що поранення повинно бути пов`язане із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не відноситься до числа тих осіб, які відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551, можуть бути визнані особами з інвалідністю внаслідок війни, оскільки отримана позивачем травма, внаслідок якої встановлено інвалідність, не пов`язана із його участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відповідно до п. 2 Положення "Про порядок видачі посвідчень та нагрудних знаків ветеранів війни" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно із п. 7, 10 Положення від 12.05.1994 №302 Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, Посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, Посвідчення члена сім`ї загиблого, Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

"Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності.

У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи.

Відповідно до п. 8 Положення від 12.05.1994 №302 Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, записи в бланку завіряються.

Згідно з п. 13-1 Положення від 12.05.1994 №302, у разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видане їй раніше посвідчення вилучає уповноважений на видачу посвідчень орган, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення, та інформує у триденний строк Мінветеранів з дотриманням вимог законодавства у сфері охорони інформації з обмеженим доступом за формою згідно з додатком 2.

Тобто, відповідно до Положення від 12.05.1994 №302, посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни видавалось позивачу на період встановлення групи інвалідності.

Однак, під час продовження медико-соціальною експертною комісією терміну інвалідності причинно-наслідковий зв`язок інвалідності є незмінним, тобто відповідною комісією не встановлено одержання позивачем травми, пов`язаної із його участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Таким чином, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 по справі №520/6415/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц