Справа № 580/8283/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Черкаси

03 листопада 2023 року справа № 580/8283/23

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

11.09.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), якому позивач просить:

1) визнати дії Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не законними, щодо не зняття арешту з рахунків ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про скасування арешту коштів боржника ОСОБА_1 накладеного постановою від 10.02.2023 по виконавчому провадженню №70981791.

В обґрунтування заяви зазначив, що на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало на виконавче провадження №70981791по виконанню виконавчого листа № 712/8593/22 виданого Соснівським районним судом м. Черкаси від 22.11.2022року про стягнення з позивача на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 943 грн. 90 грн.

10.02.2023 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про накладення арешт коштів боржника, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, а також на кошти на рахунках, що будуть відкрито після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику, в результаті чого було арештовано рахунок на ім`я позивача IBAN НОМЕР_1 , картка для виплат НОМЕР_2 , який відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», для зарахування заробітної плати.

25.05.2023р. виконавче провадження закінчене на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням виконавчого документу, виконавчий збір та витрати стягнуто в повному обсязі.

20.06.2023 з метою забезпечення прав, позивач звернувся до другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з проханням скасувати постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти, що знаходяться у вигляді заробітної плати на рахунку для виплат, але 13.07.2023р. отримав відповідь про те, що арешт може бути знятий лише за рішенням суду.

Ухвалою суду від 25.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, встановлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

Відповідач проти позову заперечив. 12.10.2023 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що провадження у справі належить закрити з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, що покликаний розмежувати як компетенцію різних ланок судової системи так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання щодо юрисдикції спору, який виник між сторонами цієї справи, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 284 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За змістом ч. 1 ст. 284 КАС України, наявність іншого встановленого законом порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби виключає розгляд спору в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Питання щодо порядку зняття арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження, були предметом дослідження Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

В постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 Верховний Суд виклав правовий висновок, відповідно до якого одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

За висновком Верховного Суду, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій, що оскільки позивач у справі № 712/12136/18 є боржником у виконавчому провадженні, то він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України.

Застосовуючи зазначені висновки Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у контексті вирішення питання юрисдикційної належності цього спору, суд виходить з того, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 70981791 з виконання виконавчого листа від 22 листопада 2022 року № 712/8593/22, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси.

Підставою звернення до суду із позовною заявою позивач зазначає те, що постановою про арешт коштів боржника від 10 лютого 2023 року ВП № 70981791 накладено арешт на його грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкритті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження орган ДВС не зняв накладений арешт та листом від 27.06.2023 № 20337/26-47/90184 повідомив про відсутність підстав для скасування такого арешту, що порушує право ОСОБА_1 на розпорядження власними коштами.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються невжиття заходів відповідачем щодо знаття арешту з коштів боржника позивача при закінченні виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого судом у цивільній справі.

Порядок оскарження таких дій передбачений ст.ст. 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з яким боржник має право подати скаргу на рішення, дію або бездіяльність виконавця до суду, який розглянув справу № 2-2348, тобто до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що на спір, який виник між позивачем та Другим відділом державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) щодо зняття арешту, не поширюється юрисдикція адміністративного суду, що є підставою для скасування рішення суду від 19 квітня 2023 року та закриття провадження у справі.

Вказані висновки колегія суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постановах від 28 квітня 2022 року у справі № 640/28341/21 та від 22 грудня 2022 року у справі № 160/12964/21.

Також аналогічних висновків дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 15.06.2023 у справі №580/1528/23.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На виконання ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства.

На підставі наведеного, з метою дотримання прав позивача на справедливий, неупереджений розгляд адміністративної справи повноважним судом, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі № 580/8283/23.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. 238, 256, 294, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду за правилами цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО