Справа № 640/115/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Мазур А.С.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року Справа № 640/115/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

за участю секретаря Горягляд Д.В.,

представниці Відповідача Шокал Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Київської обласної прокуратури

про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Київської обласної прокуратури (далі - Відповідач), в якому просив:

- стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 45 403,00 грн.;

- стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні з 06.11.2020 по день ухвалення судового рішення з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 2162,05 грн.

Також Позивач просив допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Київської обласної прокуратури на його користь вихідної допомоги та середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив, що наказом в.о. керівника Київської обласної прокуратури № 891к від 05.11.2020 його було звільнено з 05.11.2020 із займаної посади та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку обласної прокуратури провести з ОСОБА_1 остаточний розрахунок та виплатити усі належні виплати при звільненні, але при звільнення йому не було виплачено вихідну допомогу.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року вимоги позивача було задоволено частково:

- стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 7 750,00 грн;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі 185 632,15 грн.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України, але у такий перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Водночас суд зазначив, що на користь Позивача підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі середньомісячного заробітку у сумі 7 750, 00 грн, а не у розмірі 45 403, 00 грн, який ним було заявлено в позові, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд зазначив, що Позивач набув право на виплату вихідної допомоги при звільненні у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України, а невиплата йому такої допомоги зумовлює відповідальність Відповідача, передбачену статтею статті 117 КЗпП України, у вигляді стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

6. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позов у повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції Апелянт стверджує, що на спірні правовідносини не поширюються норми КЗпП України, зокрема п.1 ч.1 ст. 40 та ст. 44 щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні, оскільки Позивача було звільнено на підставі норми спеціального Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з неуспішним проходженням атестації.

Також, на переконання Апелянта, до спірних правовідносин не застосовуються приписи ст. 117 КЗпП України щодо відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

7. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

8. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

9. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2023:

- апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури задоволено частково;

- рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2022 - скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі 185 632,15 грн та прийнято в цій частині нове рішення, яким такі позовні вимоги залишено без задоволення;

- в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2022 залишено без змін.

10. Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, Позивач подав касаційну скаргу.

11. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.09.2023:

- касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;

- скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2023 в частині ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні і в цій частині справу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду;

- в іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2023 залишено без змін.

Ухвалюючи зазначену постанову, Верховний Суд дійшов зазначив, що вимоги про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України можуть вирішуватися одночасно з вирішенням спору про виплату вихідної допомоги, відповідно до статті 44 КЗпП України, а тому висновок суду апеляційної інстанції щодо передчасності стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є помилковим.

Разом з тим Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції такої помилки не допустив та стягнув на користь Позивача середній заробіток, відповідно до статті 117 КЗпП України.

Водночас, колегія суддів Верховного Суду звернула увагу на існуючу правозастосовну практику Верховного Суду щодо визначення суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню, відповідно до статті 117 КЗпП України, та наголосила, що така сума має бути співмірною із заборгованістю, за невиплату чи за затримку виплати якої відповідний середній заробіток стягується.

Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції означений критерій співмірності не застосував, а апеляційний суд не звернув на це увагу.

12. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2023 справу прийнято до провадження колегією суддів, визначеною відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, та призначено до судового розгляду.

Таким чином, у межах даного апеляційного провадження рішення суду першої інстанції підлягає перегляду виключно в частині щодо задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

07.11.2023 від Відповідача надійшли додаткові письмові пояснення у справі.

13. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

14. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював в органах прокуратури з 02.09.2013 на різних посадах.

На виконання вимог п. п. 1 п. 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ ОСОБА_1 подав відповідну заяву Генеральному прокурору про переведення його до Офісу Генерального прокурора та намір пройти атестацію.

09.04.2020 Другою кадровою комісією прийнято рішення «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички».

05.11.2020 наказом в.о. керівника Київської обласної прокуратури № 891-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язано провести розрахунок із ОСОБА_1 .

При звільненні з органів прокуратури Позивачу не було виплачено вихідну допомогу.

12. Позивач, вважаючи, що Відповідач порушив його право на отримання вихідної допомоги при звільненні, а також вважаючи порушеними свої права на своєчасне отримання відповідної виплати, звернувся до суду з цим позовом.

13. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Закону № 1697-VII установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Висновки суду апеляційної інстанції.

14. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано обов`язок роботодавця здійснити з працівником повний розрахунок при його звільненні та відповідальність за невиконання такого обов`язку.

15. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивачу при звільненні з органів прокуратури не було нараховано та виплачено вихідну допомогу при звільненні.

Водночас наявність у Позивача права на отримання такої допомоги та порушення такого права Відповідачем установлено судовими рішеннями в цій справі, з чим погодився Верховний Суд при здійсненні касаційного перегляду та ухваленні відповідної постанови від 13.09.2023.

Тож, у межах цього апеляційного провадження таке питання вже не є спірним.

16. Разом з тим, перевіряючи рішення суду першої інстанції у цій справі, судова колегія звертає увагу на те, що бездіяльність Відповідача щодо невиплати Позивачу вихідної допомоги призвела до порушення ст. 116 КЗпП України та права Позивача на отримання компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

17. З огляду на це, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для стягнення з Відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні з 06.11.2020 по день ухвалення судового рішення.

Водночас, перевіряючи рішення суду першої інстанції у частині визначення відповідної суми середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь Позивача, та враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові в цій справі, судова колегія зазначає наступне.

Так, Позивача було звільнено з 05.11.2020, право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в нього виникло з наступного дня після звільнення - 06.11.2020.

Згідно з довідкою Київської обласної прокуратури від 17.12.2020 № 21ф-458 середньоденна заробітна плата Позивача складає 369, 05 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу Позивача слід затримки розрахунку з Позивачем при звільненні за період з 06.11.2020 по 07.11.2023, з урахуванням введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, складає 767 робочих днів. Тобто, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Позивача, згідно з нормами Порядку № 100, складає 283 061,35 грн (369,05 грн х 767 дні).

18. Разом з тим, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та Верховного Суду, викладені в постанові від 09.02.2023 у справі № 620/2338/20, а також висновки Верховного Суду, викладені в постанові, ухваленій в цій справі, судова колегія зазначає наступне.

Так, сума вихідної допомоги, тобто виплати, яка не була своєчасно здійснена Позивачу при його звільненні, складає 7 750,00 грн та не є співмірною порівняно з вищевизначеною сумою (283 061,35 грн) середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також судова колегія приймає до уваги й те, що вказана виплата (вихідна допомога) не була здійснена Позивачу при його звільненні не через зволікання Відповідача з виконанням своїх обов`язків, регламентованих ст. 116 КЗпП України, а внаслідок існування спору між сторонами щодо наявності правових підстав для здійснення такої виплати, який був вирішений судовим рішенням у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що сума середнього заробітку за несвоєчасним розрахунок з Позивачем при звільнення підлягає зменшенню до 7 750,00 грн, оскільки саме така сума є пропорційною сумі, яку не було своєчасно виплачено Позивачу, і її стягнення відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а також висновкам Верховного Суду, викладеним у зазначених вище постановах.

19. Доводи Апелянта про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст. 117 КЗпП України, апеляційний суд відхиляє з огляду на вищевикладене.

20. Аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

21. Отже, судом першої інстанції при вирішенні спору в частині щодо задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні було неповно встановлено обставини справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині позову.

22. Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

23. Таким чином, апеляційна скарга Київської обласної прокуратури підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - скасуванню, а такі позовні вимоги - задоволенню частково. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

24. Розподіл судових витрат.

Судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України, перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні - скасувати та ухвалити постанову, якою такі позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Київської обласної прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні у розмірі 7 750,00 (сім тисяч сімсот п`ятдесят) грн.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 листопада 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев