Справа № 160/25104/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Захарчук-Борисенко Н.В., дослідивши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Державний виконавець Омельченко Сергій Юрійович про визнання протиправною та скасування постанови,-
02.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) Омельченка Сергія Юрійовича, в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) Омельченка Сергія Юрійовича про:
- стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №72377656;
- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №72377656;
- накладення штрафу від 23.08.2023 року у виконавчому провадженні №72377656;
- накладення штрафу від 28.08.2023 року у виконавчому провадженні №72377656.
В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що оскаржувані постанови є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2023 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою від 20.10.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням особливостей ст. 287 КАС України. Цією ж ухвалою зобов`язано Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в строк до 27.10.2023 року надати належним чином завірені копії виконавчого провадження №72377656.
30.10.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представником відповідача зазначено, що всі дії державного виконавця вчинені з дотриманням норм ЗУ «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів та з метою виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Разом із відзивом на позовну заяву відповідачем надано витребувані судом документи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Постановою державного виконавця Індустріального відділу ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.07.2023 року відкрито виконавче провадження №72377656 з виконання виконавчого листа №202/37/21 від 09.08.2022 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська. Боржник: ОСОБА_2 .
Також 27.07.2023 року у межах вказаного ВП державним виконавцем було винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (369,00 грн) та про стягнення виконавчого збору (13 400,00 грн).
23.08.2023 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн у зв`язку з таким: Незважаючи на виклик державного виконавця, в період часу з 03.08.2023 року 13.00 год по 24.08.2023 року 11.52 год ОСОБА_1 не з`явилась до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), та повністю проігнорувала законні вимоги державного виконавця, що виразилося неподанні звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподанні відомостей про доходи і майновий стан, ненаданні на вимогу державного виконавця, декларації про доходи та майно, що подається відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», неповідомлення про зміну відомостей, які зазначаються у декларації, неповідомленні боржником про зміну місця проживання місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також не з`явилась без поважних причин за викликом державного виконавця.
28.08.2023 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн через невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.
Вважаючи оскаржувані постанови про накладення штрафу, про стягнення виконавчого збору у ВП №72377656 та про розмір мінімальних витрат ВП №72377656, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Згідно зі ст.5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).
Статтею 18 Закону встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.
Частиною 4 ст.27 вказаного Закону визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ч. 1 ст.42 Закону України Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Частинами 1 та 2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
При цьому виконавчий збір це лише одна із складових коштів виконавчого провадження, які згідно з ч.1 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст.27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Відповідно до ч.2-4 ст.42 Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Щодо протиправності скасування постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження зазначено, що позивач не заперечувала та не заперечує проти зустрічей ОСОБА_3 із ОСОБА_4 (сином). Проте, відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 15.06.2022 року у справі №202/37/21 зазначено, що зустрічі ОСОБА_3 із ОСОБА_4 у присутності матері повинні відбуватись саме задля того, щоб був налагоджений психологічний зв`язок. Проте ОСОБА_3 не виконував вказану постанову суду, не налагоджував психологічний зв`язок із ОСОБА_4 . Так, наприклад, за позовом самого ОСОБА_3 на теперішній час триває судовий процес з вирішення питання про виключення ОСОБА_3 з актового запису про народження сина ОСОБА_5 відомостей про нього, як про батька (справа № 202/3235/22). Остаточне рішення по справі ще не винесено. Тобто, ОСОБА_3 сам не виконував рішення суду, а потім звернувся до виконавчої служби задля того, щоб примусово його виконати, за фактичній відсутності перешкод у цьому.
Тому, на думку позивача та її представника, вказані постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Суд звертає увагу на те, що доводи позову ОСОБА_1 фактично зводяться до відсутності заперечень з її боку щодо зустрічей ОСОБА_3 з їхнім сином, що жодним чином не впливає на правомірність дій державного виконавця та наявність у нього станом на 27.07.2023 року правових підстав для винесення постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
На переконання суду, у спірних відносинах станом на 27.07.2023 року відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскаржувана постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є законними та обґрунтованими, а тому скасуванню не підлягають.
Щодо постанов накладення штрафу від 23.08.2023 року та від 28.08.2023 року у виконавчому провадженні №72377656 суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абзацом 2 частиною 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Відповідно до частини 1 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження").
Особливості виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною визначено частинами 1,2,3 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Так, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону.
Відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження"', у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Отже, вищезазначеною нормою Закону визначено порядок дій державного виконавця, який передбачає застосування до боржника, який ухиляється від виконання рішення, інших засобів примусу, зокрема, повідомлення органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення.
У той же час, приписами п. 5 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі Інструкція) визначено, що якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.
Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.
Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.
При виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування (п. 6 розділу ІХ Інструкції).
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону (п. 8-9 розділу ІХ Інструкції).
З приводу викладеного суд звертає увагу, що приписи п. 9 розділу ІХ Інструкції фактично змінюють положення ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», дозволяючи державному виконавцю виносити необмежену кількість постанов про накладення на боржника штрафу при кожному наступному невиконанні боржником відповідного судового рішення.
Аналізуючи наведені норми, суд дійшов до висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Судом встановлено, що 23.08.2023 року та 28.08.2023 року за невиконання позивачем вимог виконавчого листа №202/37/21 від 09.08.2023 року без поважних причин, державним виконавцем прийнято постанови про накладання штрафу в розмірі по 1700,00 грн. на боржника ОСОБА_1 .
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
- пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання;
- достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи;
- достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів;
- достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право;
- достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них;
- достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки , з наданням копій підтверджуючих документів;
- копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон;
- довідку про склад сім`ї;
- документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності.
У матеріалах справи наявна вимога державного виконавця, зміст якої зводиться такого: 08.08.2023 року о 16:00 год. з`явитись за адресою АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій. Попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.
Відповідно до Акту державного виконавця від 08.08.2023 року у період часу з 16:00 год до 19:00 год побачення батька з дитиною не може відбутись у зв`язку з хворобою дитини згідно довідки сімейного лікаря.
Державним виконавцем здійснено запит до Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» ДМР щодо термінового надання довідки із зазначенням діагнозу та його коду згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я НК 025:2021 і висновок про ступінь тяжкості хвороби згідно з Класифікатором розподілу хвороб за ступенем тяжкості, затвердженим МОЗ, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» ДМР від 07.08.2023 року дитина, ОСОБА_5 , здорова. Дитячий колектив відвідувати може.
У подальшому державним виконавцем вимагалось ОСОБА_1 з`явитись 12.08.2023 року, 15.08.2023 року, 17.08.2023 року, 19.08.2023 року, за адресою АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій. Попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.
Постановами державного виконавця від 15.08.2023 року та 16.08.2023 року призначено проведення виконавчих дій на 19.08.2023 року о 09:00 год. Залучено до проведення виконавчих дій органи опіки та піклування.

Відповідно до Актів державного виконавця від 15.08.2023 року спілкування батька з сином не відбулось, так як ОСОБА_1 не відчинила двері та не організувала спілкування, 19.08.2023 року двері ніхто не відчинив, у телефонній бесіді ОСОБА_1 повідомила, що з дому не вийде, бо хворіє. У матеріалах справи наявна довідка, що позивач з 15.08.2023 року по 22.08.2023 року знаходилась на амбулаторному лікуванні.

Зважаючи на вищевказані обставини, відповідачем прийнято постанови про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн:

- 23.08.2023 року у зв`язку з таким: Незважаючи на виклик державного виконавця, в період часу з 03.08.2023 року 13.00 год по 24.08.2023 року 11.52 год ОСОБА_1 не з`явилась до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), та повністю проігнорувала законні вимоги державного виконавця, що виразилося неподанні звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподанні відомостей про доходи і майновий стан, ненаданні на вимогу державного виконавця, декларації про доходи та майно, що подається відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», неповідомлення про зміну відомостей, які зазначаються у декларації, неповідомленні боржником про зміну місця проживання місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також не з`явилась без поважних причин за викликом державного виконавця.

- 28.08.2023 року через невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, а саме: в період часу з 08.08.2023 року по 28.08.2023 року до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) не надано боржником, ОСОБА_1 , підтверджуючих хворобу та лікування у медичних закладах 08.08.2023 року сина, ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що невиконання рішення суду боржником не було пов`язано з об`єктивно поважними обставинами або причинами. Ті обставини, на які позивач покликається у позові, не є поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні закону, відтак не звільняють боржника від відповідальності за невиконання рішення.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яких заяв від боржника чи судових рішень, щодо надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/37/21 не надано.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність у межах спірних правовідносин жодних поважних причин, які були б об`єктивними та, відповідно, унеможливлювали б або ж значно ускладнювали виконання позивачем рішення суду, а тому державний виконавець, приймаючи постанови від 23.08.2023 року та від 28.08.2023 року, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Оскаржувані постанови відповідача відповідають критеріям, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому й підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 78, 90, 139, 161, 255, 273, 287 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко