Справа № 560/2758/21
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2758/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

06 листопада 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Закупненської селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.11.2021, у справі №560/2758/21 позов ОСОБА_1 до Закупненської селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України про зобов`язання вчинити дії, задоволено частково, а саме: зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України звернутися до суду із позовом в порядку, встановленому частиною 2 статті 38 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року № 3038-УІ, про знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою АДРЕСА_1 , в решті позовних вимог відмовлено.

Також судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме: стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн., (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

В подальшому ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою, в якій просила:

- замінити сторону у виконавчому листі по справі № 560/2758/21 щодо зобов`язання Державної архітектурно-будівельної інспекції України звернутися до суду із позовом в порядку, встановленому частиною 2 статті 38 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року № 3038-УІ, про знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою АДРЕСА_1 , а саме: боржника Державну архітектурно-будівельну інспекцію України (ідентифікаційний код юридичної особи 37471912, адреса: бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133), його правонаступником Державною інспекцією архітектури та містобудування України (ідентифікаційний код юридичної особи 44245840) адреса: бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133.

Заява обгрунтована необхідністю замінити сторону виконавчого провадження у зв`язку із заміною боржника (Державної архітектурно-будівельної інспекції України) на його правонаступника - Державну інспекцію архітектури та містобудування України, для належного виконання рішення суду від 16.11.2021 у справі №560/2758/21.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року замінено боржника у виконавчому листі, виданому Хмельницьким окружним адміністративним судом 03.02.2022 у справі №560/2758/21, щодо зобов`язання Державну архітектурно-будівельну інспекцію України звернутися до суду із позовом в порядку, встановленому частиною 2 статті 38 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року № 3038-VI, про знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою АДРЕСА_1 з Державної архітектурно-будівельної інспекції України (ідентифікаційний код юридичної особи 37471912, адреса: бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133) на його правонаступника - Державну інспекцію архітектури та містобудування України (ідентифікаційний код юридичної особи 44245840) адреса: бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, 01133.

При цьому, суд виходив з того, що функціональні обов`язки ДАБІ передані до ДІАМ, тобто суд дійшов висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Державна інспекція архітектури та містобудування України подала апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуально права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволені заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Величко Р.С. винесено постанову від 25.04.2023 про закінчення виконавчого провадження №69004310. Як наслідок, за відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення такої процесуальної мети, як виконання судового рішення, є неможливим.

Також апелянт вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 № 218 «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» та постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 № 1340 «Про деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду» не приймалось рішення про передачу повноважень та функцій ДССМ і ДІМ до іншого центрального органу виконавчої влади. Враховуючи викладене, Державна інспекція архітектури та містобудування була створена не на заміну Державній архітектурно-будівельний інспекції, а як новий орган виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під ним розуміють перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права до іншого. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, уповноважений відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 07.04.2022 у справі № 910/8252/21 та від 22.02.2021 у справі № 910/6336/19.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин. Особливістю публічного правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва:

1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією);

2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

Аналіз норм КАС України та Закону №1404-VIII дає підстави для висновку про те, що положення КАС України не пов`язують процесуальне правонаступництво з обов`язковою наявністю факту припинення юридичної особи. Ключовим за правилам КАС України є доведення обставин вибуттям сторони - суб`єкта владних повноважень з відносин, щодо яких виник спір.

Такі правила КАС України встановлені виходячи із специфіки публічно-правових відносин, а саме: з тією обставиною, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

Відтак, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Матеріалами справи підтверджено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України 06.03.2023 припинена про що в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис №026047267.

Апелянт вважає, що Державна інспекція архітектури та містобудування України є новоутвореним центральним органом виконавчої влади та не є правонаступником юридичних осіб публічного або приватного права, у тому числі Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Державної інспекції містобудування України та Державної сервісної служби містобудування.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи з огляду на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2020року №218 (далі Постанова КМУ №218 від 13.03.2020) пунктами 1,2 було ліквідовано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України з одночасним утворенням Державної сервісної служби містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій.

Цією ж постановою було затверджено Положення про Державну сервісну службу містобудування України (далі Держсервісбуд), відповідно до якого основним завданням Держсервісбуду є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, в частині надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, внесення на розгляд Міністра пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань, що належать до компетенції Держсервісбуду; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві у визначених законодавством випадках (п.3 Положення в редакції чинній на час прийняття Постанови), що є аналогічними до завдань ліквідованої Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Більш того, повноваження Держсервісбуду, визначених в п.4 Положенні про Держсервісбуду повністю дублюють повноваження, покладених на Державну архітектурну-будівельну інспекцію України, визначених у п.4 Положенні про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №294.

Таким чином, у Постанові КМУ №218, від 13.03.2020 як у розпорядчому акті органу державної влади, не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій ДАБІ України або передачі їх іншим органам виконавчої влади, що має місце у разі ліквідації органу виконавчої влади, виходячи із змісту п.3,6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074. Натомість передбачено створення Державної сервісної служби містобудування України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій та покладення на неї тих же завдань та повноважень, які були покладені на Державну архітектурну-будівельну інспекцію України.

Одночасно Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №219 Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду утворено Державну інспекцію містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Установлено, що забезпечення діяльності Державної інспекції містобудування у 2020 році здійснюється в межах видатків, передбачених Державній архітектурно-будівельній інспекції.

Згодом, постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 №134 було утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. При цьому вказаною постановою ліквідовано Державну інспекцію містобудування та Державну сервісну службу містобудування. Установлено, що забезпечення діяльності Державної інспекції архітектури та містобудування та заходи, пов`язані з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції, у 2021 році здійснюються в межах видатків, передбачених Державній інспекції містобудування та Державній сервісній службі містобудування.

Згідно із пунктом 3 Положення про Державну інспекцію архітектури та містобудування України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 №1340 Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду, основним завданням ДІАМ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

20 травня 2021 року проведено державну реєстрацію створення Державної інспекції архітектури та містобудування України (), про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №000092252 (т.2 а.с.205).

При цьому відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна інспекція містобудування та Державна сервісна служба містобудування були припинені 19.08.2021 та 25.08.2021 відповідно (а.с.202,203).

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 №960 було постановлено погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення Державною інспекцією архітектури та містобудування повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державна архітектурно-будівельна інспекція України 06.03.2023 припинена (запис №026047267).

Відтак, 06.03.2023 Державна архітектурно-будівельна інспекція України вибула із спірних публічних правовідносин, а до Державної інспекції архітектури та містобудування України, враховуючи припинення Державної інспекції містобудування та Державної сервісної служби містобудування перейшли права та обов`язки ліквідованого органу Державної архітектурно-будівельної інспекції України, тобто настало повне правонаступництво, а тому суд першої істанції дійшов вірного висновку, що саме Державна інспекція архітектури та містобудування України компетентна відновити права позивача, що буде відповідати меті правосуддя - ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів позивача.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, ухвала суду першої інстанції у цій справі є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженої ухвали суду.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.