Справа № 320/6886/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року № 320/6886/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача - Уланівського С.Є., представника відповідача - Сливки А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Завод порошкової металургії" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Державне підприємство «Завод порошкової металургії» (далі ДП «ЗПМ», ДП «Завод порошкової металургії, Позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі ГУ ДПС у Київській області, Відповідач) з вимогами визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.02.2022 №35490703, від 09.02.2022 №36090703 від 09.02.2022 № 36080703 винесених Головним управлінням ДПС у Київській області та визнати протиправним та скасувати рішення ДПС України №15784/6/99-00-06-01-01-06 від 01.12.2022 про результати розгляду скарг Державного підприємства «Завод порошкової металургії».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 320/6886/23.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що працівниками ГУ ДПС у Київській області проведена документальна планова виїзна перевірка, за результатами якої складено Акт від 29.12.2021 №23880/10-36-07-03/00186192 про результатами проведення документальної планової виїзної перевірки ДП «ЗАВОД ПОРОШКОВОЇ МЕТАЛУРГІЇ», податковий номер 00186192 про результати документальної планової виїзної перевірки (далі - Акт перевірки).

Вказує, що позивач не погодившись із вищевказаними висновками, подав заперечення до ГУ ДПС у Київській області, однак ГУ ДПС у Київській області лише частково врахувала наданні заперечення та винесло податкові повідомленням-рішення від 09.02.2022 №35490703, від 09.02.2022 №36090703 від 09.02.2022 № 36080703 (далі - ППР).

Поясняє, що за результати адміністративного оскарження, ДПС України залишила скаргу ДП «Завод порошкової металургії» без задоволення, а рішення без змін.

Зазначає, що в ході перевірки ДП «ЗПМ» встановлено завищення податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «ФОРТЕОН ІНВЕСТ», ТОВ «ВІСТАЛІОН ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТАР ГРУП», ТОВ «АВАЛЕНТА», у зв`язку з не наданням первинних документів до перевірки та відсутністю джерел походження ТМЦ придбаних у вищезазначених контрагентів, проте ДП «ЗПМ» не змогло надати жодного первинного документа, так як такі господарські операції у підприємства відсутні. Фактично відносно ДП «ЗПМ» відбулися шахрайські дії.

Таким чином, з боку підприємства не було жодних дій, направлених на заниження сум податків.

Наголошує, що в ході перевірки було встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ з виявленими нестачами 63 об`єктів основних засобів за результатами проведеної інвентаризації, та не нараховано податкові зобов`язання, проте даний факт в ході перевірки жодним чином не перевірявся.

ДП «Завод порошкової металургії» зазначив, що в ході перевірки встановлено заниження доходів на суму простроченої кредиторської заборгованості, але згідно із Законом від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби (COVID -19) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким під час карантину усі строки загальної і спеціальної позовної давності, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Таким чином, ДП «ЗПМ» до закінчення строку карантину кредиторська заборгованість не є простроченою, і не має правових підстав для її списання.

Позивач зазначив, що ДП «ЗПМ» не мало господарських відносин з ТОВ «ФОРТЕОН ІНВЕСТ», ТОВ «ВІСТАЛІОН ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТАР ГРУП», ТОВ «АВАЛЕНТА», а тому, не мало і доходів.

Позивач стверджує, що в ході перевірки встановлено нарахування амортизаційних відрахувань на 35 об`єктів основних засобів, які не використовувалися у господарській діяльності підприємства, проте даний факт в ході перевірки жодним чином не перевірявся, а сам висновок про нарахування амортизаційних відрахувань є безпідставним.

У судових засіданнях представник позивача свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач не погодився з мотивами викладеними у позовній заяві та подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що в порушення вимог п.189.1 статті189, абзацу «г» п.198.5 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2012 року №2856-VI зі змінами та доповненнями (далі ПК України), ДП «ЗАВОД ПОРОШКОВОЇ МЕТАЛУРГІЇ» не включено до складу податкових зобов`язань суми по встановлених нестачах у розмірі 196106 грн.

Контролюючим органом встановлено нереальність господарських операцій з наступними контрагентами з ТОВ «ФОРТЕОН ІНВЕСТ», ТОВ «ВІСТАЛІОН ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТАР ГРУП», ТОВ «АВАЛЕНТА», оскільки Позивачем не надано жодного первинного документа до перевірки та заперечень, які підтверджують здійснення господарських операцій та правомірність формування податкового кредиту.

У ході проведення перевірки встановлено, що ДП «ЗАВОД ПОРОШКОВОЇ МЕТАЛУРГІЇ» здійснено реалізацію готової продукції та товарів на

ТОВ «ФОРТЕОН ІНВЕСТ», ТОВ «ВІСТАЛІОН ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТАР ГРУП», ТОВ «АВАЛЕНТА», ТОВ «ПРОМ ФОРТ» без відображення даних операцій у складі «Доходу». Реалізація продукції підтверджується зареєстрованими податковими накладними на користь вищенаведених контрагентів.

Відповідач зазначив, що в ході проведення перевірки встановлено, що ДП «ЗАВОД ПОРОШКОВОЇ МЕТАЛУРГІЇ» нараховано амортизаційні відрахування на 35 об`єктів основних засобів, які не використовувались у господарській діяльності підприємства за період, що перевірявся на суму 759320 грн. Таким чином, ДП «ЗАВОД ПОРОШКОВОЇ МЕТАЛУРГІЇ» порушено підпункт 138.3.2. пункту 138.3 статті 138 ПК України.

У відзиві також зазначено, що в ході перевірки встановлено заниження доходів на суму простроченої кредиторської заборгованості з п`ятдесятьма контрагентами, яка обліковувалася на рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками», рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» та виникла з 2012 по 2016 рік відповідно.

У судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками Головного управління ДПС у Київській області проведена документальна планова виїзна перевірка ДП «ЗАВОД ПОРОШКОВОЇ МЕТАЛУРГІЇ», податковий номер 00186192, за результати якої складений акт від 29.12.2021 №23880/10-36-07-03/00186192 відповідно до якого виявлено наступні порушення:

1) пункту 44.1 статті 44 підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункт.138.3.2. пункту 138.3 статті 138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств всього у сумі 31937332 грн.;

2) пункту 189.1 статті 189, пункту.198.1, 198.3 абзацу в пункту 198.5, пункту 198.6 статті 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 20621923 грн.;

3) пункту 201.10 статті 201 ПК України за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН на суму ПДВ 380266 грн., грудень 2018 року на суму 184160 грн., червень 2020 року на суму 196106 грн. з нарахування податкових зобов`язань на безоплатно передані основні засоби та встановлені нестачі за результатами інвентарзиції;

4) підпункт 168.1.2. пункту 168.1. статті 168, підпункт 176.2 «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України, а саме несвоєчасно перерахована сума становить 5234036,03 грн.

5) пункту 1, пункту 2, пункту 5, пункту 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме несвоєчасно перерахована сума становить 1374814,77 грн.

6) підпункт 1.4. пункту 16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, підпункт 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, підпункт 176.2 «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України, а саме несвоєчасно перерахована сума становить 430930,65 грн..

ДП «Завод порошкової металургії», не погодившись із вищевказаними висновками, подало заперечення до ГУ ДПС у Київській області. Однак податковим органом вказані заперечення були враховані лише частково, та винесено наступні податкові повідомлення рішення:

1) № 35490703 від 09.02.2022 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням в сумі 20437763 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 2043776 грн., всього 22481539 грн.;

2) № 36080703 від 09.02.2022, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 34270641 грн.;

3) № 36090703 від 09.02.2022, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства за податковим зобов`язанням в сумі 31937332 грн.

За результати адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, ДПС України залишила скаргу ДП «Завод порошкової металургії» без задоволення, а оскаржувані рішення без змін. Після цього позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Щодо тверджень відповідача про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у відповідних редакціях, що діяли на момент спірних правовідносин.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень пункту 1.1 статті 1 ПК України від 02.12.2010р. №2755-VI, з 01.01.2011 р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж пункту 75.1 статті 75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що податкові органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як визначено положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Як вбачається з приписів статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-XIV), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладених норм, можна зробити висновок, що для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків.

При чому, слід зазначити, що вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами ПК України.

Так, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що «господарська діяльність» - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що «податковий кредит» - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За правилами пункту 198.1, пункт 198.2, пункт 198.3, пункт 198.6 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у т.ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами.

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2 статті 200 ПК України).

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як слідує з пункту 2 статті 3 Закону №996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємствами. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, які використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

У відповідності до статті 9 вказаного Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Отже, із системного налізу наведеного вище діючого законодавства слідує, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію, підтверджує факт її здійснення та має обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати осіб, які безпосередньо брали участь у здійсненні цієї господарської операції.

Разом з тим, як вже зазначалося вище, будь-які документи (у т.ч. договори, накладні, акти, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, то відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, з метою дослідження фактичного руху активів у межах господарської діяльності необхідно встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання послуг, специфіку предмету надання послуги, обсяги і зміст послуги, щодо зберігання майна, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій з надання послуг, щодо зберігання майна, та оцінювати такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачем сформовано податковий кредит по операціях з ТОВ «ФОРТЕОН ІНВЕСТ», ТОВ «ВІСТАЛІОН ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТАР ГРУП», ТОВ «АВАЛЕНТА», що підтверджується податковими деклараціями з податку на додану вартість та додатками до них, а саме: податкові декларації податкової декларації з податку на додану вартість за 12.2018 року, 01.2019 року, 02.2019 року, 03.2019 року, 04.2019 року, 05.2019 року, 06.2019 року, 07.2019 року, 08.2019 року, 09.2019 року, 10.2019 року, 11.2019 року, 12.2019 року, 01.2020 року, 02.2020 року та розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі конрагентів за 12.2018 року, 01.2019 року, 02.2019 року, 03.2019 року, 04.2019 року, 05.2019 року, 06.2019 року, 07.2019 року, 08.2019 року, 09.2019 року, 10.2019 року, 11.2019 року, 12.2019 року, 01.2020 року, 02.2020 року.

Проте суд зауважує, що матеріали справи не містять жодного первинного документа та доказу оплати товарів. Зі змісту акта перевірки та наданих заперечень до нього, вбачається, що первинні документи та докази оплати товару по взаємовідносинах з ТОВ «ФОРТЕОН ІНВЕСТ», ТОВ «ВІСТАЛІОН ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТАР ГРУП», ТОВ «АВАЛЕНТА» також не було надано до перевірки та заперечень на акт перевірки відповідно.

З наданих пояснень представником Позивача під час розгляду справи не заперечується відсутність первинних документів та відсутність факту здійснення господарських операцій на підставі яких був сформований податкових кредит.

За загальним правилом датою виникнення права на податковий кредит уважається дата першої з подій (пункт 198.2 статті 198 ПК України): списання грошей із банківського рахунка платника ПДВ в оплату товарів (послуг); або отримання платником ПДВ товарів (послуг), проте, як слідує з матеріалів справи та не заперечується Позивачем, жодна з цих подій не настала.

Суд зазначає, що наявність податкової накладної та факт реєстрації податкової накладної в ЄРПН не є єдиною та достатньою підставою яка надає право платнику податку на додану вартість на віднесення сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки таке право виникає за правилами приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Пк України, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у т. ч. при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами.

Відтак наявність зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної є однією із обов`язкових умов, а не єдиною умовою для віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Даний висновок суду узгоджується з практикою Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №400/987/19, від 31 січня 2020 у справі №?520/10953/18, від 22 вересня 2022 року у справі № 826/3895/18.

Суд не приймає доводи Позивача, в яких зазначено, що з боку підприємства не було жодних дій, направлених на заниження сум податків, а фактично відносно ДП «ЗПМ» відбулися шахрайські дії, оскільки, як вбачається з наявних в матеріалах справи податкових декларацій з податку на додану вартість, дані декларації подані та підписані директором - Драпушко Ростиславом Григоровичем. Тобто, дана особа (директор), електронним цифровим підписом засвідчила, що наведена інформація, яка наведена в поданих податкових деклараціях є повною і достовірною.

Суд акцентує увагу, що Позивач не був позбавлений можливості відкоригувати показники, які відображені в поданих деклараціях, однак жодних дій не вчинив.

Таким чином, Суд доходить висновку, що позивачем в порушення підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України безпідставно сформовано та включено податковий кредит по операціях з ТОВ «ФОРТЕОН ІНВЕСТ», ТОВ «ВІСТАЛІОН ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТАР ГРУП», ТОВ «АВАЛЕНТА» .

Щодо донарахування доходу по операціях з ТОВ «ФОРТЕОН ІНВЕСТ», ТОВ «ВІСТАЛІОН ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТАР ГРУП», ТОВ «АВАЛЕНТА», ТОВ «ПРОМ ФОРТ».

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 135 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 ПК України.

Пунктом 137.1 статті 137 ПК України визначено, що податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Підпунктом 140.4.4 пункту 140.4 статті 140 ПК України визначено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування платника (крім великих платників податків) минулих податкових (звітних) років.

Пунктом 5 П(С)БО 15 «Дохід» передбачено, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно з абзацом першим пункту 7 П(С)БО 15 «Дохід» визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Проте, як слідує з акта перевірки та матеріалів справи, відсутні жодні первинні документи, які підтверджують факт реалізації товарно-матеріальних цінностей Позивачем на користь ТОВ «ФОРТЕОН ІНВЕСТ», ТОВ «ВІСТАЛІОН ТРЕЙД», ТОВ «ПРОМСТАР ГРУП», ТОВ «АВАЛЕНТА», ТОВ «ПРОМ ФОРТ». Доказів того, що дані товарно-матеріальні цінності були оплачені, матеріали справи та акт перевірки також не містять.

З наведених положень вбачається, що у бухгалтерському обліку дохід підприємства визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (п. 5 П(С)БО 15).

Відповідно до пункту 137.1 ПК України, дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу до покупця права власності на такий товар.

Згідно до пункту 8 П(С)БО 15 «Дохід», дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за

реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена.

За загальним правилом, згідно з частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 697 ЦК України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Оскільки, доказів переходу права власності на товарно-матеріальні цінності чи оплати товару матеріали справи не містять, а також відсутні докази, що відбулося збільшення активу або зменшення зобов`язання. Суд доходить висновку, що у Позивача відсутній обов`язок по донарахуванню доходу по операціях з вищенаведеними контрагентами.

Отже, посилання Відповідача на порушення Позивачем пункту 44.1 статті 44 підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 138.3.2. пункту 138.3 статті 138 ПК України та заниження доходу по взаємовідносинах з вищенаведеними контрагентами є необґрунтованим та таким, що суперечить наявним матеріалам справи.

Щодо посилання Відповідача на не включення кредиторської заборгованості до складу доходу.

Суд зазначає, що з Акту перевірки вбачається, що відповідно до даних бухгалтерського обліку ДП «Завод порошкової металургії» по рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» у Позивача рахується кредиторська заборгованість з наступними контрагентами: Автомоб.компания «УКРТРАНС» ПАТ (дата виникнення заборгованості 2013 рік), АВТОМОБІЛЬНІ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ ТОВ (дата виникнення заборгованості 2015 рік), ОСОБА_1 ФОП (дата виникнення заборгованості 2013 рік), БЕЗПЕЧНЕ МІСТО ХХІ ПП (дата виникнення заборгованості 2017 рік), БК Норма ТОВ (дата виникнення заборгованості 2014 рік), ВЕБТРАНС-ЛОГІСТІК ТОВ (дата виникнення заборгованості 2014-2015 рік), ОСОБА_2 ФОП (дата виникнення заборгованості 2013 рік), ОСОБА_3 ФОП дата виникнення заборгованості (2014 рік), ДЕСНА-ТРАНС ГРУП ТОВ (дата виникнення заборгованості 2016 рік), ДИПРОМ НПП ТОВ БРЯНСК (дата виникнення заборгованості 2015-2016), ДІСКОРДІЯ-КИЇВ ТОВ (дата виникнення заборгованості 2014 рік), ДПРЗ-5 ГТУ МНС УКРАЇНИ в Київс. обл. (дата виникнення заборгованості 2013 рік), ДХЛ Інтернешнл Україна ЗАТ (дата виникнення заборгованості 2014 рік), ЕЛ Енд Джи Мітерінг ТОВ (дата виникнення заборгованості 2012 рік), Елга ТОВ (дата виникнення заборгованості 2012 рік), ЗАКОРДОНМОНТАЖСПЕЦБУД УПР.БУД.ТОВ (2015 рік), ІНКРІЗ ТОВ (2017 рік), КОНСУЛ БК (дата виникнення заборгованості 2015 рік), ЛІФТ-СЕРВІС МПП (дата виникнення заборгованості 2013-2014 рік), ПМП ГРУП ТОВ (дата виникнення заборгованості 2014-2016 рік), ПРОМИСЛОВЕ ЗВАРЮВАННЯ ТА ГАЗ ТОВ (дата виникнення заборгованості 2015 рік), СПЕЦЕНЕРГОКОМПЛЕКС ТОВ (дата виникнення заборгованості 2016 рік), ОСОБА_4 ФОП. (дата виникнення заборгованості 2013 рік), Юкрейнен парсел сервыс ДП (дата виникнення заборгованості 2016 рік), рахується заборгованість по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» з: АЛЬЯНС-ДНІПРО ТОВ (дата виникнення заборгованості 24.04.2014), АЛЬЯНС-ТЕХНОХОЛДИНГ ТОВ дата виникнення заборгованості (13.03.2015), БАРГЕН ТОВ (дата виникнення заборгованості 10.06.2015), БРОВАРИВОДОКАНАЛ КПКОР (дата виникнення заборгованості 01.01.2012), ВІАЛ-ПЛЮС ТОВ (дата виникнення заборгованості 21.10.2016), ВТОРКОЛЬОРМЕТ ПЗ ПАТ (дата виникнення заборгованості 06.08.2012), ВТОРМЕТ-КИЇВ ТОВ (дата виникнення заборгованості 19.11.2012), ГАЗТЕХПРОМСЕРВІС ТОВ (дата виникнення заборгованості 10.07.2014), ГАЛУЗЕВИЙ ФОНД ОХОРОНИ ПРАЦІ (дата виникнення заборгованості 25.10.2016), ОСОБА_5 ФОП (дата виникнення заборгованості 2017), ЕЛЕКТРОЕКСІМ ТОВ (дата виникнення заборгованості 30.09.2015), ЕЛКАР ВКФ ТОВ (дата виникнення заборгованості 30.11.2016), ЄВРОМЕТАЛ РЕСУРС ТОВ (дата виникнення заборгованості 28.02.2015), МЕГАМЕТ ТОВ ПТП (дата виникнення заборгованості 01.01.2012), ПЛАЗМА ПЛЮС ТОВ (дата виникнення заборгованості 30.06.2017), ПЛАСТМАС ДП (дата виникнення заборгованості 01.12.2014), СВ ГОЛД Компанія ТОВ (дата виникнення заборгованості 26.11.2015), УКРВТОРМЕТ-СОЮЗ ТОВ (дата виникнення заборгованості 23.09.2015), УКРГТВПОСТАЧ- 2 ТОВ (дата виникнення заборгованості 12.11.2015), УКРСПЛАВ ТОВ (дата виникнення заборгованості 24.12.2015), ФАВОР -М ПП ВКФ (дата виникнення заборгованості 04.10.2016), ОСОБА_6 (дата виникнення заборгованості 18.10.2016), ЮНІТОН (дата виникнення заборгованості 12.08.2015), ЯГОТИНСЬКИЙ МАСЛОЗАВОД (дата виникнення заборгованості 30.09.2014), рахується заборгованість по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками»: МИТИЩИНСКИЙ МАШИНОСТРОИТЕЛЬНИЙ З-Д ВАТ, САТУРН ОАО г Краснодар.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій). Відповідно до пункту 7 цього Положення до складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства. Пункт 21 Положення встановлює, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.

Відповідно до пункту 5 П(С)БО № 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20, зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291, на рахунку 71 «Інший операційний дохід» ведеться узагальнення інформації про інші доходи від операційної діяльності підприємства у звітному періоді, крім доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). До інших операційних доходів відносяться, зокрема: доходи від списання кредиторської заборгованості, щодо якої минув строк позовної давності.

Відповідно до підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема: а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності; з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

Отже, в розумінні Податкового кодексу України безнадійна заборгованість, у тому числі кредиторська, трактується, зокрема, як заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

Частиною 5 вказаної статті визначено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до положень статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що заборгованість у Позивача виникла у період з 2012 року по 2016 рік (включно), яка станом на початок перевірки не була погашена, жодних доказів переривання строків позовної давності у матеріалах справи не міститься.

Суд звертає увагу, що Позивачем не оспорюється дата виникнення заборгованості, яка наведена в Акті перевірки.

Суд не бере до уваги посилання Позивача, що згідно із Законом від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби (COVID-19) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким під час карантину усі строки загальної і спеціальної позовної давності, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Таким чином, ДП «ЗПМ» до закінчення строку карантину кредиторська заборгованість не є простроченою, і не має правових підстав для її списання, оскільки строк позовної давності, як вбачається з Акта перевірки минув до початку карантину.

Отже, наявними матеріалами справи підтверджується позиція Відповідача щодо не відображення ДП «Завод порошкової металургії» у складі інших доходів простроченої кредиторської заборгованості.

Щодо посилань Відповідача про заниження податкових зобов`язань у зв`язку з виявленням нестач.

Суд зауважує, що з Акта перевірки вбачається, що згідно наказу директора ДП «ЗАВОД ПОРОШКОВОЇ МЕТАЛУРГІЇ» Драпушка Р.Г. від 22.06.2020 №27 «Про проведення вибіркової інвентаризації основних засобів та товарно-матеріальних цінностей» проведено інвентаризацію.

За результатами інвентаризації встановлено нестачу 63 об`єктів основних засобів (з них 54 об`єкта основних засобів було викрадено на суму 816660 грн.) на загальну суму 980530 грн., зокрема: індукційна піч інвентарні номери 1397,1383,1199,1166_1,1165,1213 (6 штук), прибор ДИСК-250-1111 інв. Номер 2012_2, 2012-3 (2 штуки), лабораторне обладнання (54 штуки), інші (1 штука), лабораторний посуд із вмістом платини (175,892 грами) на загальну суму 980530 грн. Згідно даних бухгалтерського обліку та розшифровок доходів встановлено включення до складу витрат за півріччя 2020 року ДП «ЗАВОД ПОРОШКОВОЇ МЕТАЛУРГІЇ», з подальшим віднесенням на непокриті збитки сум по списаних основних засобах у розмірі 980530 грн. без ПДВ. Даний факт Позивачем не оспорюється та не заперечується.

Суд зауважує, що пунктом абз. «г» 198.5 статті 198 розділу V ПК України визначено, що Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/ послугами, необоротними активами, придбаними /виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Донарахування таких податкових зобов`язань здійснюється шляхом складання зведеної податкової накладної не пізніше останнього календарного дня відповідного звітного періоду. Така податкова накладна підлягає реєстрації в ЄРПН за загальновстановленими правилами.

При нарахуванні податкових зобов`язань використовується ставка податку (20 або 7 відсотків), яка зазначена в отримані й від постачальника податковій накладній, складеній ним при постачанні товарів/послуг, необоротних активів.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1307, у разі нарахування податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Кодексу платник податку складає окремі зведені податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, які призначаються для їх використання / починають використовуватися:

1) в операціях, що не є об`єктом оподаткування;

2) в операціях, звільнених від оподаткування;

3) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

4) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно пункту 201.1 статті 201 ПК України, встановлено наступне:

На дату в електронній формі виникнення податкового зобов`язання, у порядку, визначеному законодавством, особи повинні виписати податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата складання податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

іі) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду;

й) індивідуальний податковий номер.

Пунктом 120.1.2 статті 120.1 Податкового кодексу України, передбачено, що у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених «підпунктами «а» - «г» пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Суд не бере до уваги посилання Позивача стосовно того, що ДП «Завод порошкової металургії» невідомо, про які 63 основні засоби йде мова, оскільки на аркуші 61 Акта перевірки наведено повний перелік основних засобів у кількісному та вартісному вимірі.

Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Однак, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків формував податкову звітність, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Висновок Верховного Суду викладений від 19 вересня 2022 року справа

№ 640/18627/18.

Жодних доказів, які спростовують доводи контролюючого органу, які викладені в акті перевірки та відзиві на позовну заяву стосовно даного порушення, Позивачем не надано.

Таким чином, Суд доходить висновку, що в порушення вимог пункту 189.1 статті 189, абзацу «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України, ДП «ЗАВОД ПОРОШКОВОЇ МЕТАЛУРГІЇ» не включено до складу податкових зобов`язань суми по встановлених нестачах у розмірі 196106 грн.

Щодо посилань Відповідача на неправомірність нарахування амортизаційних відрахувань на 35 об`єктів основних засобів, які не використовувалися у господарській діяльності підприємства.

Суд зазначає, що в Акті перевірки зафіксовано, що Позивачем нараховано амортизаційні відрахування на 35 об`єктів основних засобів, які не використовувались у господарській діяльності підприємства за період, що перевірявся, чим порушено підпункт 138.3.2. пункту 138.3 статті 138 ПК України, що призвело до завищення показників у рядку 1.2.1 додатка РІ «Cума розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 статті 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України (пункт 138.2 статті 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України)» на загальну суму 759320 грн.

Суд зауважує, що з акта перевірки неможливо встановити, стосовно саме, яких 35 об`єктів основних засобів, які не використовувались у господарській діяльності підприємства за період, що перевірявся неправомірно нараховано амортизаційні відрахування. Жодного переліку основних засобів стосовно даного порушення, акт перевірки не містить.

За змістом розділу 1 Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та документування виявлених порушень, затверджених наказом ДФС від 01.06.2017 № 396, за результатами проведення документальних планових/позапланових виїзних/невиїзних перевірок, у разі встановлення порушень податкового, валютного та іншого законодавства, оформляється акт, а в разі відсутності порушень - довідка (далі - акт (довідка) перевірки).

При оформленні результатів документальних планових перевірок та позапланових перевірок платників податків з усіх питань (які носять комплексний характер) рекомендується забезпечити відображення інформації з усіх питань, передбачених Зразком акта (довідки) перевірки, а також переліком питань перевірки.

Оформлення результатів документальних позапланових (як виїзних, так і невиїзних) перевірок за окремими видами податків, зборів та з окремих питань податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, здійснюється відповідно до Зразка акта (довідки) перевірки з урахуванням особливостей діяльності платника податків, виду перевірки і переліку питань, що підлягають перевірці. При цьому при складанні акта (довідки) перевірки можливе викладення більш розширеної інформації, ніж передбачена Зразком акта (довідки) перевірки, або її відображення в іншому форматі за наявності відповідного обґрунтування, що зазначене сприятиме більш чіткому викладенню інформації щодо перевірених даних та більш повному відображенню доказової бази щодо наявності (відсутності) порушень вимог законодавства.

Акт (довідка) перевірки (разом із додатками) має містити вичерпну інформацію щодо відпрацювання конкретних ризиків у діяльності платника податків із посиланням на фактично перевірені відповідні документи бухгалтерського обліку, первинні документи тощо за відповідний звітний період.

При цьому у відповідних пунктах акта (довідки) перевірки або додатках до акта (довідки) перевірки відображаються показники поданих декларацій (звітів, інших документів) та показники, встановлені при проведенні перевірки регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності платника податків, первинних та інших документів тощо в ході опрацювання ризикових операцій, виявлених при проведенні доперевірочного аналізу та під час перевірки. Встановлені дані (показники) декларацій (звітів, розрахунків) відображаються у розрізі визначених законодавством звітних періодів та в грошових одиницях, передбачених звітністю, а встановлені порушення, які описуються у висновках до акта (довідки) перевірки - у гривнях.

Усі вартісні показники в актах (довідках) перевірок відображаються у національній валюті України, а показники, виражені в іноземній валюті, підлягають відображенню з одночасною вказівкою їх еквівалента у гривнях за курсом валют, встановленим Національним банком України на дату проведення фінансово-господарської операції, якщо інше не встановлено законодавством.

Зібрана під час перевірки інформація може бути систематизована у відповідних довідках, реєстрах, відомостях та інших регістрах, які додаються до акта (довідки) перевірки та можуть складатися за формами, примірні зразки яких наведено у додатках до Методичних рекомендацій та Зразка форми акта (довідки) перевірки.

У свою чергу, акт перевірки не містить конкретного змісту порушення з зазначенням, на які саме 35 об`єктів основних засобів, які не використовувались у господарській діяльності підприємства за період, що перевірявся, безпідставно здійснено нарахування амортизаційних витрат.

Таким чином, контролюючим органом здійснено формальний підхід при складанні Акта перевірки в даній частині.

Отже, висновки контролюючого органу про порушення Позивачем підпункту 138.3.2. пункту 138.3 статті 138 ПК України, що призвело до завищення показників у рядку 1.2.1 додатка РІ «Cума розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 статті 138 розділу ІІІ ПК України (пункт 138.2 статті 138 розділу ІІІ ПК України)» на загальну суму 759320 грн. є необґрунтованими та передчасними.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення ДПС України від № 15784/6/99-00-06-01-01-06 від 01.12.2022 про результати розгляду скарги на податкові повідомлення рішення від 09.02.2022 № 35490703, від 09.02.2022 № 36090703 від 09.02.2022 № 36080703, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до приписів підпункту 56.1, 56.2 та 56.10 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що законодавцем чітко закріплено право платника податків на оскарження рішення податкового органу, прийнятого за результатами розгляду його скарги до суду.

Проте, суд звертає увагу на те, що конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості.

Згідно з підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України, платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Суд вважає, що рішення №15784/6/99-00-06-01-01-06 від 01.12.2022 за результатами розгляду скарги на податкові повідомлення рішення 09.02.2022 №35490703, від 09.02.2022 №36090703 від 09.02.2022 № 36080703 саме по собі не є юридично значним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а відтак безпосередньо не порушує права та інтереси позивача.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2020р. у справі №826/11086/18, від 31.05.2019 у справі №826/1023/16, від 24.06.2019 у справі №813/5256/13-а, від 12.07.2019 у справі №813/5256/13.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 09.02.2022 №36080703.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 09.02.2022 №36090703 в частині нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 30720488,00 грн.

4. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 14863 (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 50 коп. на користь Державного підприємства "Завод порошкової металургії" за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 03 листопада 2023 р.