Справа № 480/11456/23
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Соп`яненка О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,
представника позивача - Верещагіна Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що на виконанні у відповідача перебували виконавчі провадження № 10693188 з примусового виконання виконавчого листа від 28.07.2011, № 20232215 з примусового виконання виконавчого листа від 07.11.2006 та № 34416389 з примусового виконання виконавчого листа від 05.10.2011. у зазначених виконавчих провадженнях на державними виконавцями було накладено арешт на усе нерухоме майно ОСОБА_1 . Маючи намір реалізувати свої майнові права, позивач дізнався, що усі зазначені виконавчі провадження закінчено, але арешт на майно не скасований. На виконанні не перебувать будь-які виконавчі документи за якими позивач є боржником, у тому числі і щодо стягнення виконавчого збору чи витрат виконавчого провадження. У Єдиному реєстрі боржників відомості щодо ОСОБА_1 відсутні.
За повідомленням відповідача усі зазначені виконавчі провадження знищені у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання який становить 3 роки.
Вважає, що за відсутності на виконанні виконавчих документів, за якими він є боржником, тривале збереження арешту на майно є безпідставним та порушує його права власника майна. Просить зняти арешт на нерухоме майно, накладений постановами державного виконавця у виконавчих провадженнях ВП № 10693188, ВП № 20232215 та ВП № 34416389.
Відповідач у письмовому відзиві позов не визнав. Пояснив, що згідно з відомостями з АСВП на виконанні перебували три виконавчі провадження у яких боржником був ОСОБА_1 . Постановами державних виконавців у цих виконавчих провадженнях було накладено арешт на нерухоме майно боржника. Зазначені виконавчі провадження були закінчені та знищені у зв`язку з закінченням трирічного строку їх зберігання. Підстави для скасування арешту визначені ст. 59 закону України Про виконавче провадження. У зв1язку з відсутністю визначених цією статтею підстав, арешт не може бути знятий державним виконавцем просить у задоволенні позову відмовити.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із зазначених підстав. Пояснив, що у відповіді на запит позивача відповідач відмовився скасувати арешт на майно, хоча відсутні виконавчі провадження за якими арешт накладався, тобто відсутні і підстави такого арешту. Збереження арешту майна протягом тривалого часу порушує права позивача як власника майна.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на виконанні Зарічного відділу ДВС Сумського МУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 10693188 з примусового виконання виконавчого листа від 28.07.2011. У ВДВС Сумського МУЮ - ВП № 20232215 з примусового виконання виконавчого листа від 07.11.2006 та ВП № 34416389 з примусового виконання виконавчого листа від 05.10.2011 про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь банку. У зазначених виконавчих провадженнях постановами державних виконавців накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 ( а.с .11).
06.10.2023 відповідачем надано відповідь на звернення позивача у якому повідомлено про відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо нього. У скасуванні накладених арештів відмовлено через відсутність підстав для їх скасування, визначених ст. 59 Закону України Про виконавче провадження (а.с. 14).
За повідомленням відповідача зазначені виконавчі провадження були закінчені на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 закону України Про виконавче провадження та знищені у зв`язку з закінченням трирічного строку їх зберігання (а.с. 14). При цьому ні на запит позивача, ні до суду не надано копій таких постанов. Також не надано ніяких доказів на підтвердження підстав закінчення виконавчих проваджень, доказів існування підстав для залишення чинним арешту на майно позивача після закінчення виконавчих проваджень, доказів знищення виконавчих проваджень. Відмовляючи у задоволенні клопотання про скасування арешту відповідач вказує на відсутність підстав, визначених ст. 59 закону України Про виконавче провадження. При цьому будь-які докази на підтвердження цьому суду не надав.
Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру боржників у ньому відсутня інформація щодо ОСОБА_1 як боржника (а.с. 10). Самим відповідачем визнано, що виконавчі провадження, у яких позивач є боржником також відсутні.
Згідно з вимогами ст. 18 закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч. 1 ст. 56 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Подібні за змістом положенням містилися у ст. 25 закону України Про виконавче провадження у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно позивача.
Зі змісту норм закону України Про виконавче провадження вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа. Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.
Як було встановлено судом та не заперечується відповідачем виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 були закінченні, на момент його звернення з клопотанням до відділу ДВС виконавчих документів щодо нього на виконанні не перебувало. Суд вважає, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція), має застосовуватися виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових вимог з боку стягувачів, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Незняття ВДВС арешту з майна ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях за наявних обставин є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби. Для відновлення порушеного права суд вважає необхідним скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Зарічного ВДВС Сумського МЮУ від 18.12.2008 у ВП № 10693188; постановою державного виконавця Ковпаківського ВДВС СМУЮ від 07.07.2010 ВП № 20232215; постановою державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ від 30.08.2012 ВП № 34416389.
Відповідно до ст. 132 ч.ч 1, 3 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрат на професійну правничу допомогу віднесено до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 30 закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
До позову додано договір про надання правової допомоги від 09.10.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та копію товарного чеку (а.с. 15-19). Будь-яких інших доказів на підтвердження обсягу наданої правничої допомоги та розміру гонорару не надано. Як було зазначено, ст. 30 закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено дві форми обчислення гонорару: погодинна оплата або фіксований розмір. З пункту 3 договору вбачається, що сторонами визначено розмір гонорару у 1342 грн. за годину. При цьому замовник при укладенні договору сплачує 6500 грн. (а.с. 15). З корпії товарного чеку вбачається, що у день укладення договору 09.10. 2023 позивачем сплачено адвокату 6500 грн. гонорару ( а.с. 19).
Зі змісту договору вбачається, що його сторонами досягнуто згоди про погодинну оплату. При цьому у договорі не визначено порядку фіксації видів та обсягу наданих послуг, витраченого адвокатом часу: актів виконаних робіт, тощо. Позивачем детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено ст. 134 ч. 4 КАС України не надано. Також не надано доказів на підтвердження витраченого адвокатом часу, враховуючи, що сторонами погоджено погодинну оплату гонорару. За таких обставин, суд вважає, що наданими доказами розмір витрат на правничу допомогу не підтверджений та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає.
Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжною інструкцією банку (а.с. 8). Суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1073,60 грн. сплаченого при зверненні до суду судового збору.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною відмову у скасуванні арешту на нерухоме майно. Скасувати арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Зарічного ВДВС Сумського МЮУ від 18.12.2008 у ВП № 10693188; постановою державного виконавця Ковпаківського ВДВС СМУЮ від 07.07.2010 ВП № 20232215; постановою державного виконавця ВДВС Сумського МУЮ від 30.08.2012 ВП № 34416389.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко