Справа № 200/6155/23
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

07 листопада 2023 року Справа №200/6155/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Чучко В.М., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправним та скасування акту службового розслідування, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , про:

- визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_1 №200 від 19.02.2023, яким призначено службове розслідування для встановлення причин та умов, що сприяли порушенню військової дисципліни, а також встановлення ступеню вини солдата ОСОБА_1 ;

- скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №200 від 19.02.2023, яким призначено службове розслідування для встановлення причин та умов, що сприяли порушенню військової дисципліни, а також встановлення ступеню вини солдата ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним акту службового розслідування від 01.03.2023 про встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі солдата ОСОБА_1 , яким встановлено факт самовільного залишення частини;

- скасування акту службового розслідування від 01.03.2023 про встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі солдата ОСОБА_1 , яким встановлено факт самовільного залишення частини;

- визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_1 №122 від 01.03.2023 «Про результати проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_2 »;

- скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №122 від 01.03.2023 «Про результати проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_2 »;

- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та щомісячну премію за лютий 2023 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали суд встановив, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з частиною 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною 2 вказаної статті, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

На підставі пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Як вбачається з позовної заяви, спірні правовідносини виникли з приводу проходження позивачем військової служби. Так, позивач оскаржує наказ №200 від 19.02.2023, яким призначено службове розслідування, акт службового розслідування від 01.03.2023, на підставі якого винесений наказ №122 від 01.03.2023, на підставі якого позивачу не було виплачено додаткову винагороду та щомісячну премію за лютий 2023 року.

Вперше позивачем позовну заяву подано до суду 28.06.2023, згідно відмітки відділення АТ "Укрпошта" на поштовому конверті. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.08.2023 року у справі №200/3276/23, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправним та скасування акту службового розслідування, зобов`язання вчинити певні дії, повернуто позивачу. З цією позовною заявою позивач звернувся до суду 26.10.2023 року.

Разом із позовною заявою позивач надав суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку позивач зазначив, що перебував на тривалому лікуванні з 05.03.2023 по 26.04.2023, був звільнений у відпустку за станом здоров`я терміном на 30 діб з 28.03.2023 по 26.04.2023, що підтверджується відпускним квитком військової частини № НОМЕР_2 від 27.03.2023. Позивач не міг отримати інформації щодо підстав позбавлення його премії та додаткової винагороди, що є предметом спору у даній справі. Жодних документів чи наказів чи їх копій позивач з моменту винесення спірних наказів, тобто з 19.02.2023 по 15.06.2023 не отримував. Лише листом військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2023 за №7270/2525 позивач отримав матеріали службового розслідування та спірні накази, які у стали предметом позбавлення премії та додаткової винагороди позивача, та оскаржуються наразі позивачем. Зазначає, що позивач взагалі не був обізнаний про факт проведення службового розслідування. Про його проведення позивачу стало відомо лише після отримання листа військової частини від 30.05.2023. Вважає, що необхідно відраховувати початок перебігу позовної давності саме з цієї дати. Також зазначає, що тривалість лікування, а також не надання інформації відповідачем про проведення службового розслідування, зумовило фактичну неможливість звернутись до суду за оскарженням спірних наказів та акту службового розслідування. Разом з цим, позивач без тривалого зволікання звернувся до суду з позовною заявою повторно. При цьому, позивач зазначає, що матеріали справи свідчать, що недоліки вперше поданої заяви щодо відсутності всіх необхідних документів у позивача, усунуті при поданні позову повторно.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2020 у справі №340/1225/20.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

У кожному конкретному випадку суд досліджує обставини, зазначені позивачем, у їх сукупності із наданими доказами на підтвердження.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 06.03.2019 (справа №805/1985/18-а), від 04.09.2019 (справа №826/14779/15).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, позивач посилається на те, що перебував на тривалому лікуванні з 05.03.2023 по 26.04.2023, був звільнений у відпустку за станом здоров`я терміном на 30 діб з 28.03.2023 по 26.04.2023, тому тривалість лікування унеможливлювало звернення до відповідача.

Натомість, наведені обставини не можна вважати поважними та такими, що перешкоджали б позивачу своєчасному зверненню до суду за захистом свого порушеного права.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач перебував на лікуванні з 05.03.2023 по 07.03.2023, з 07.03.2023 по 23.03.2023, та в подальшому з 25.04.2023 по 26.04.2023, до відповідача звернувся щодо отримання документів до закінчення відпустки за станом здоров`я 25.04.2023. При цьому позивачем не зазначено, яким чином перебування у відпустці за станом здоров`я перешкоджало звернутись до відповідача з заявою про отримання документів до 25.04.2023.

Більш того, в постанові від 08 вересня 2022 року в справі № 320/2675/21 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що хвороба, лікування в умовах денного стаціонару, перебування на амбулаторному лікуванні не є перешкодою для звернення до суду з позовом та не є об`єктивно непереборними обставинами, оскільки залежали виключно від волевиявлення самого позивача та належного використання ним своїх прав, визначеними нормами закону.

Стосовно доводів позивача щодо обізнаності про факт проведення службового розслідування лише після отримання листа військової частини від 30.05.2023, суд зазначає, що грошове забезпечення є щомісячним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання позивачем листа від військової частини у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість/своєчасність нарахування розміру грошового забезпечення.

Крім того, як вбачається зі акту службового розслідування письмові пояснення позивач надавати відмовився, що свідчить про обізнаність позивача про проведення службового розслідування.

Грошове забезпечення за лютий 2023 року позивач отримав 09.03.2023, про що надав виписку з банку.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з адміністративним позовом.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд звертає увагу, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, а саме, не залежать від волевиявлення особи, яка звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подана разом з позовом заява про поновлення строку звернення до суду не містить належних доказів на підтвердження тієї обставини, що мали місце непереборні обставини, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду, позивачем не доведено пропуск звернення до суду з поважних причин, тому така заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо посилання позивача на введення воєнного стану, що на його думку є підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд наголошує, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.12.2022 у справі №990/102/22, зауважила, що обставина повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України могла унеможливити дотримання встановленого законом процесуального строку, однак поважними такі причини можна визнати лише за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд враховує, що Верховний Суд в Постанові від 10.01.2023 у справі 640/3489/21 зазначив про таке:

"введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини".

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обставини, на які посилається позивач, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду з цим позовом, оскільки не перешкоджали зверненню до суду в установлений строк. Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду мають суб`єктивний характер і не позбавляли останнього можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлені КАС України строки.

Зазначені факти пропуску позивачем строку звернення до суду встановлені Першим апеляційним адміністративним судом у постанові від 26.09.2023 року у справі №200/3276/23, при первинному зверненні позивача з аналогічною позовною заявою.

З аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

В силу приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський Суд з прав людини зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справах: «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії», «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року по справі №17-рп/2011 також визначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до частини 1 статті 121 Кодексу, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, а тому відмовляє у її задоволенні.

А отже, позивачу необхідно надати нову заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин, з яких він не звертався до суду з аналогічними позовними вимогами у встановлений строк, з наданням доказів, що підтверджують неможливість такого звернення у вказаний проміжок часу.

Відповідно до частини 1 статті 169 КАС України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 243, 248, 256, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправним та скасування акту службового розслідування, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправним та скасування акту службового розслідування, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

3. Позивачу у десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали усунути недоліки поданого адміністративного позову шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення із зазначенням інших підстав, що свідчать про поважність причин пропуску строку, з наданням доказів, що підтверджують неможливість такого звернення у вказаний проміжок часу.

4. У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута позивачу.

5. Копію ухвали направити позивачу.

6. Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.М. Чучко