Справа № 200/3065/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року Справа№200/3065/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії, скасування рішення №76 від 29.11.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії, скасування рішення №76 від 29.11.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.10.2010 позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Позивач зазначила, що перед виїздом за кордон вона мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . Для оформлення постійного проживання за кордоном позивач оформила зняття з реєстрації з останнього місця проживання та здала паспорт громадянина України, як це визначено «Порядком розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном», затвердженим Наказом Міністра закордонних справ України № 201 від 22.11.1999 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1999 року за №903/4196. Позивач зазначила, що замість паспорту громадянина України вона отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Позивач зауважила, що при віці 63 роки і страховому стажі понад 35 років, вона досягла усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, встановлених ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але ані до виїзду, ані станом на сьогоднішній день, пенсія їй не призначалась, відповідно пенсійних виплат вона не отримує. Позивач зазначила, що 16.08.2021 її представник адвокат Вадим Меламед, який діє на підставі ордеру та виданої йому довіреності звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з особистою відповідною заявою позивачки про призначення пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції. Її заява була подана через відповідний портал УПФУ, а 30.11.2021 були подані оригінали всіх необхідних документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом УПФУ від 30.11.2021 на супровідному листі, відповідно до закону, для призначення пенсії їй до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з проханням передати дану заяву за належністю до відповідача. Позивач зазначила, що як слідує з особистої заяви про призначення пенсії, вона звернулася до відповідача з проханням призначити їй пенсію з 16.08.2021 та виплатити її на визначений нею банківський рахунок. Позивач зауважила, що 29.09.2021 нею був отриманий лист від відповідача №00500-1510-8/72164 від 17.09.2021 у відповідності до якого, він відмовив їй у призначенні пенсії, тому що позивачем не була дотримана вимога щодо особистого звернення за призначенням пенсії. Враховуючи зазначене, позивач була змушена звернутися до суду з позовом, що стало підставою розгляду у справі № 200/18561/21. Позивач зазначила, що її позовні вимоги були розглянуті та задоволені судом. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.07.2021 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.07.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Позивач зазначила, що 02.11.2022 її представник адвокат Вадим Меламед звернувся до відповідача з листом про добровільне виконання рішення суду від 09.02.2022. Але як зазначила позивач, 28.12.2022 вона отримала лист від відповідача №0500-0906-8/76887 від 27.12.2022 до якого було додано рішення №76 від 29.11.2022 в якому відповідач відмовив їй у призначенні пенсії. Підставами відмови були - відсутність реєстрації позивача на території України за місцезнаходженням відповідача; не надання належним чином завірених документів про вік, стаж та було зазначено відповідачем, що відсутні правові підстави для призначення пенсії позивачу. Позивач просила визнати дії та рішення відповідача №76 від 29.11.2022, повідомлені в листі відповідача №0500-0906-8/76887 від 27.12.2022, який отримано 28.12.2022, стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу та бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії позивачу - протиправними, скасувати їх та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16.08.2021 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк», з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що на виконання рішення суду у справі №200/18561/21 ним за результатами розгляду заяви позивача від 01.07.2021 прийнято рішення від 29.11.2022 №76 про відмову у призначенні пенсії за віком. Відмова обґрунтована тим, що необхідний страховий стаж відповідно ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі Закон 1058-ІV ) складає 27 років. Згідно абзацу першого, другого пункту 2.23 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку)пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Порядок №22-1) - при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Згідно з пунктом 2.1 Порядку 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком подаються такі документи: документ, що підтверджує номер облікової картки платника податків, або свідоцтво про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; документи про стаж, що визначені «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 №637; для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01.07.2000 року орган, що призначає пенсію додає індивідуальні відомості про застраховану особу; документи про місце проживання особи. Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 - документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України та дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Відповідач зазначив, що на виконання рішення суду від 09.02.2022 по справі №200/18561/21 повторно розглянута апостильована заява про призначення пенсії за віком та надані документи з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні. Надана копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон, не завірена в установленому законом порядку, не може підтверджувати особу та вік заявниці. Консульській облік є реєстрацією місця проживання/перебування громадян України, які проживають за її межами. Згідно листа №4332 від 16.08.2021 від представника заявниці ОСОБА_2 , 17.10.2010 ОСОБА_1 виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділу посольства України в Державі Ізраїль. Документи, які б підтверджували факт реєстрації або фактичного проживання на території України не надавались. Відповідач зауважив, що на виконання вищевказаного рішення суду від 09.02.2022 по справі № 200/18561/21 розглянута копія трудової книжки НОМЕР_2 від 29.08.1975 р., та згідно проведеного аналізу встановлено: копія трудової книжки не придатна для сприйняття змісту в деяких наказах на прийом (переведення) та звільнення (неякісна копія стор.4-5); не прослідковується підтвердження зміни дошлюбного прізвища в установленому порядку (неякісна копія обкладинки та титульної сторінки трудової книжки), окремо свідоцтво про шлюб не надавалось; копія трудової книжки не засвідчена в установленому порядку. В системі персоніфікованого обліку за РНОКПП НОМЕР_3 відсутні індивідуальні відомості про застраховану особу. Таким чином, страховий стаж особи не підтверджено в установленому порядку у відповідності до вимог до статті 24 Закону 1058-ІV. Відповідач зазначив, що за результатами розгляду заяви від 01.07.2021 на зобов`язання згідно рішення суду №200/18561/21 прийнято рішення відмовити позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України №1058-ІV у зв`язку з відсутністю належним чином завірених документів про вік, стаж та необхідного страхового стажу 27 років. Відповідно п.1.1 Порядку №22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Згідно з положеннями п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання. Також відповідач зауважив, що Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію. До матеріалів справи долучена копія трудової книжки, документи про заробітну плату не надавалися, документи, які б підтверджували факт реєстрації або фактичного проживання на території України не надавались. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Позивач надала відповідь на відзив, в якому підтвердила все викладене у її позовній заяві та просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 16.10.2023 витребувано у ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії наступних документів: свідоцтво про народження; свідоцтво про шлюб стосовно зміни фамілії позивача з « ОСОБА_3 », « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 »; трудову книжку, а саме звернути увагу на титульну обкладинку де внесені зміни щодо зміни фамілії позивача та на підставі чого, 4,5 сторінок з трудової книжки в частині «на підставі чого внесений запис (документ, його дата та номер).

Про відкриття провадження у справі, учасники справи були повідомлені належним чином, відповідно до наявності у представника позивача адвоката Вадима Меламеда та відповідача кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка та в графі «доставлено» зазначена дата 02.08.2023.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вже було встановлено Донецьким окружним адміністративним судом при винесенні рішення по справі №200/18561/21 від 09 лютого 2022 року, позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_4 , виданий 06.10.2020.

16.08.2021 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 . До заяви було додано: довіреність представників; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; довідку про присвоєння РНОКПП; трудова книжка; апостильована особиста заява про призначення пенсії від 01.07.2021.

17.09.2021 листом вих.№0500-1510-8/72164 відповідач надав відповідь на лист позивача від 16.08.2021 №4332, в якому зазначив наступне.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Згідно пункту 1.1. Порядку, подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 заява про призначення пенсії може подаватись заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб або через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 №13-1.

Для надання повного пакету документів та заяви про призначення пенсії за допомогою веб-порталу електронних послуг необхідно авторизуватись в особистому кабінеті на веб-порталі за допомогою кваліфікованого електронного підпису. В особистому кабінеті необхідно обрати пункт «Призначення пенсії». До заяви додаються скановані копії документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), визначені в пункті 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

30.11.2021 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою, в якій просив прийняти дану заяву та документи для призначення пенсії ОСОБА_1 , додані до заяви, та передати за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення останнім пенсії ОСОБА_1 відповідно до зазначеного в його заяві. До заяви було додано: апостильована заява про призначення пенсії (копія); довіреність на представників (оригінал для огляду та засвідчена копія); посвідчення особи (оригінал для огляду та засвідчена копія); ІПН (оригінал для огляду та засвідчена копія); трудова книжка (оригінал для огляду та засвідчена копія).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 по справі №200/18561/21 було вирішено: позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій та рішення протиправними, скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.07.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.07.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2022 по справі №200/18561/21 ухвалено: відмовити у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про поновлення строку на апеляційне оскарження. Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі № 200/18561/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 по справі №200/18561/21 набрало законної сили 26.09.2022 відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, представником позивача адвокатом Меламед Вадимом на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було скеровано лист від 05.12.2022 №6287 про добровільне виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 по справі №200/18561/21.

Відповідачем на вищезазначений лист представника позивача була надана відповідь від 27.12.2022 №0500-0906-8/76887, в якій відповідач зазначив наступне, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 по справі №200/18561/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянута апостильована заява від 01.07.2021 року та додані до неї документи та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 29.11.2022 №76 у зв`язку з не підтвердженням 27 років страхового стажу та відсутністю оригіналів або завірених в установленому порядку копій документів про вік і стаж заявника, відсутністю реєстрації на території України. Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 по справі №200/18561/21 в добровільному порядку.

До зазначеного листа відповідачем було додано в якості додатку - рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, прийнятого відповідачем від 29.11.2022 №76, в якому відповідач зазначив наступне: відмова у призначенні пенсії за віком гр. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ). Дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата звернення за призначенням пенсії за віком - 01.07.2021 р. Вік заявниці- 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі Закон 1058-ІV ) складає 27 років. Відповідно до абзацу першого та другого частини першої статті 26 Закону 1058 - особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року. Відповідно частини 1, 2 статті 24 Закону 1058-ІV, страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Згідно абзацу першого, другого пункту 2.23 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Порядок №22-1) - При поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. Згідно з пунктом 2.1 Порядку 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком подаються такі документи: документ, що підтверджує номер облікової картки платника податків, або свідоцтво про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; документи про стаж, що визначені трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637; для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01.07.2000 року орган, що призначає пенсію додає індивідуальні відомості про застраховану особу; документи про місце проживання особи. Відповідно до статті 21 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-ІV - документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України та дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Частиною 7 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-ІV передбачено, що громадяни України, а також іноземці чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання громадян України, які проживають за межами України, здійснюється в установленому порядку консульськими установами України за кордоном або дипломатичними представництвами. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 по справі №200/18561/21 повторно розглянута апостильована заява про призначення пенсії за віком та надані документи з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні. Надана копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон, не завірена в установленому законом порядку, не може підтверджувати особу та вік заявниці. Консульській облік є реєстрацією місця проживання /перебування громадян України, які проживають за її межами. Згідно листа №4332 від 16.08.2021 від представника заявниці ОСОБА_2 , 17.10.2010 ОСОБА_1 виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік консульському відділу посольства України в Державі Ізраїль. Документи, які б підтверджували факт реєстрації або фактичного проживання на території України не надавались. На виконання вищевказаного рішення суду від 09.02.2022 по справі 200/18561/21 розглянута копія трудової книжки НОМЕР_2 від 29.08.1975 р., та згідно проведеного аналізу встановлено: копія трудової книжки не придатна для сприйняття змісту в деяких наказах на прийом (переведення) та звільнення (неякісна копія стор.4-5); не прослідковується підтвердження зміни дошлюбного прізвища в установленому порядку (неякісна копія обкладинки та титульної сторінки трудової книжки), окремо свідоцтво про шлюб не надавалось; копія трудової книжки не засвідчена в установленому порядку. В системі персоніфікованого обліку за РНОКПП НОМЕР_3 відсутні індивідуальні відомості про застраховану особу. Таким чином, страховий стаж особи не підтверджено в установленому порядку у відповідності до вимог до статті 24 Закону 1058-ІV. Відповідно до пункту 4.7 Порядку 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. За результатами розгляду заяви від 01.07.2021 на зобов`язання, згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.02.2022 по справі №200/18561/21, прийнято рішення відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України №1058-IV у зв`язку з відсутністю належним чином завірених документів про вік, стаж та необхідного страхового стажу 27 років. Не працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду не перебуває та пенсію не отримує. Відповідно до статті 23 Закону №1058-IV та статті 16 Закону України «Про звернення громадян», у разі незгоди з рішенням, прийнятим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, гр. ОСОБА_1 має право оскаржити його у порядку підлеглості до вищого органу або в судовому порядку.

На виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 16.10.2023, представником позивача адвокатом Меламед Вадимом на адресу суду були надані наступні документи: свідоцтво про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке було видане 31.10.1960 серії НОМЕР_5 ; свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 16.10.1996 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів серії НОМЕР_6 (свідоцтво видане ОСОБА_8 ); свідоцтво про одруження з громадянином ОСОБА_9 та громадянки ОСОБА_8 де в графі «прізвище після одруження» «дружини» - зазначено ОСОБА_5 , свідоцтво видане відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька від 28.04.2004 серія НОМЕР_7 ; копія трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з рішенням відповідача та відмовою у призначенні пенсії на підставі поданих документів, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Отже спірним питанням в даній справі є правомірність відмови позивачу в призначенні пенсії відповідно до її заяви.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до частин першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон № 1058), право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону № 1058, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону N 1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-IV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Як встановлено статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що ОСОБА_1 , як громадянин України незалежно від країни свого проживання вправі користуватися конституційними правами, в тому числі й правом на пенсійне забезпечення, про що також зазначає відповідач у своєму відзиві на адміністративний позов, відповідно до якого «Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначає, що 17.10.2010 позивачка виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль і на час звернення її представника за нотаріально посвідченою довіреністю до органу Пенсійного фонду України, позивач вже досягла пенсійного віку, і відповідно, набула права на призначення та виплату пенсії за віком».

Статтею 44 Закону №1058 встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 №1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.3 Порядку №22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Отже, передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Вищезазначене вже було зазначено судом у рішенні від 09.02.2022 при розгляді справи №200/18561/21.

Відповідно до пунктів 1.8 та 1.9 Порядку, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів). Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Пунктом 2.1 Порядку встановлено: надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення;

3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення);

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи.

Пунктом 2.23 Порядку передбачено, що документи необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, та і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

При поданні документів для призначення пенсії відповідачу надавалися: копія апостильованої заяви про призначення пенсії; довіреність на представників (оригінал для огляду та засвідчена копія); паспорт громадянина України для виїзду за кордон (оригінал для огляду та засвідчена копія); ІПН (оригінал для огляду та засвідчена копія); трудова книжка (оригінал для огляду та засвідчена копія), вищезазначене підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви про призначення пенсії поданої на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для подальшого направлення за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за вих.№4813 від 30.11.2021, за підписом представника за дорученням Гоц А.Я., зазначена заява разом з додатками була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про що свідчить наявний у нижньому правому куті даної заяви штамп вхідної кореспонденції «ПФУ Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області» в якому зазначено 30.11.2021.

Вищезазначене відображено також представником позивача адвокатом Вадимом Меламедом, про що він зазначає у позовній заяві, окрім цього, надання оригіналів при поданні даної заяви підтверджується відзивом відповідача наданим на позовну заяву по справі №200/18561/21, про що зазначається у рішенні суду від 09.02.2022, а саме «Відповідачем було розглянуто лист від 16.08.2021 та було направлено роз`яснення щодо здійснення невідповідно оформленого звернення про призначення пенсії, проте, позивач не прийняв до уваги зазначені рекомендації. 30.11.2021 представник позивача звернувся до Головного управління пенсійного фонду та повторно надав документи, але вже з наявними оригіналами додатків без урахування наданих відповідачем роз`яснень».

Отже судом встановлений факт про те, що представниками позивача, які діють за дорученням від її імені надавались на адресу Головного управління Пенсійного фонду України тільки в Запорізькій області оригінали документів, а саме: довіреність на представників; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; ІПН; трудова книжка, що також не заперечувалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та було зазначено в рішенні суду при розгляді справи №200/18561/21.

Таким чином, зазначене відповідачем у його рішенні про відмову у призначенні пенсії від 29.11.2022 №76, що надана копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон не завірена в установленому порядку, не може підтверджувати особу та вік заявниці, суд не погоджується з даним твердженням відповідача враховуючи все вищенаведене, що також підтверджене наявними доказами та встановлено судом.

Стосовно посилання відповідача у його рішенні про відмову у призначенні пенсії від 29.11.2022 щодо документів, які б підтверджували факт реєстрації або фактичного проживання на території України, суд зазначає наступне.

Додатком 1 до Порядку № 22-1 затверджено форму заяви про призначення пенсії, яка складається з двох аркушів.

Відповідно до пункту 2.9 Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Відповідно до пункту 2.25 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Отже, цими нормами прямо передбачено можливість виплати пенсії особі, яка виїздить на постійне місце проживання за кордон, на підставі паспорту громадянина України для виїзду за кордон та довідки про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Наведені положення свідчать про помилковість вимоги відповідача щодо надання позивачем документу на підтвердження фактичного місця проживання (реєстрації) на території України.

Окремо суд зазначає, що сам відповідач в спірному рішенні погоджується з тим, що консульський облік є реєстрацією місця проживання/перебування громадян України, які проживають за її межами та зазначає, що згідно листа №4332 від 16.08.2021 від представника заявниці ОСОБА_2 , 17.10.2010 ОСОБА_1 виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Виходячи зі змісту преамбули та ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», цей Закон відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання на території України.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на відсутність будь-яких документів, що підтверджують місце проживання (реєстрацію) особи на території України є безпідставними, а відмова у призначенні пенсії з посиланням на ненадання документів на підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України є необґрунтованою.

Натомість, згідно з ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як встановлено статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, зняття особи з реєстрації в Україні не позбавляє її громадянства України та права на отримання пенсії в Україні, якщо ця особа набула такого права, працюючи та сплачуючи страхові внески протягом встановленого законом строку, та досягнувши пенсійного віку.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492 документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що документами, які підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Такий оригінал паспорту було надано представником ОСОБА_1 при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 30.11.2021, дата отримання зазначеним управлінням вбачається у нижньому правому куті даної заяви.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 19.05.2015 року по справі № 21-168а15, від 06.10.2015 року по справі № 608/1189/14-а, позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.09.2018 по справі № 754/3047/17.

Отже, кожний громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав і, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Позивач є громадянином України, який постійно проживає на території держави Ізраїль, відтак подання ним документу із зазначенням постійного місця проживання в Україні є неможливим, а тому не подання такого документу не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

По суті Порядок № 22-1 взагалі не визначає алгоритму дій особи, яка проживає за межами України і не має в останній постійного місця проживання та реєстрації. Проте, як зазначалось судом вище, в т.ч. із посиланням на практику ЄСПЛ, це не може бути підставою для позбавлення особи взагалі права на пенсійне забезпечення.

З цього приводу суд зазначає, що відсутність законодавчо визначеного порядку подання громадянами України заяв про призначення пенсії у випадку постійного проживання поза межами України, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Стосовно зазначеного відповідачем у спірному рішенні про відмову у призначенні пенсії, стосовно відсутності належним чином завірених документів про вік, стаж та необхідного страхового стажу, суд відноситься критично та зазначає наступне.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначає Закон України від 20 листопада 2012 року № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492-VI).

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 22 Закону № 5492-VI, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону № 5492-VI, кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону № 5492-VI, паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Пунктом 14 частини сьомої статті 22 Закону № 5492-VI визначено, що до паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: дата закінчення строку дії документа.

Відповідно до частини десятої статті 22 Закону № 5492-VI, у разі втрати паспорта громадянина України для виїзду за кордон або закінчення строку його дії під час перебування в Україні громадянина, який постійно проживає за кордоном, оформлення та видача йому паспорта для виїзду за кордон здійснюються розпорядником Реєстру.

Згідно з частиною шістнадцятою статті 22 Закону № 5492-VI, оформлення і видача замість втраченого або викраденого та обмін паспорта громадянина України для виїзду за кордон здійснюються розпорядником Реєстру (у разі проживання заявника в Україні) чи ЗДУ (у разі постійного проживання або тимчасового перебування заявника за кордоном).

Пунктом 1 «Перехідних положень» Закону № 5492-VI визначено, що документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Згідно з підпунктом 2 пункту 89 Порядку, оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

З вищевикладеного слідує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу, виключно протягом дії такого паспорта та втрачає чинність після закінчення строку його дії.

Враховуючи, що представником позивача разом із заявою про призначення пенсії 30.11.2021 надавався територіальним органам Пенсійного фонду України, оригінал паспорту позивача для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 виданого 06.10.2020 та дійсного до 06.10.2030 (для огляду та засвідчення копій), суд вважає, що позивачем виконані вимоги пункту 2.9 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1, який був дійсний на момент звернення до ПФУ за призначенням пенсії та дійсний на період розгляду зазначеної справи.

З вищезазначеного паспорту позивача для виїзду за кордон вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянкою України.

Стосовно зазначеного відповідачем у його рішенні про відмову у призначенні пенсії від 29.11.2022 №76, щодо: - «На виконання вищевказаного рішення суду від 09.02.2022 по справі 200/18561/21 розглянута копія трудової книжки НОМЕР_2 від 29.08.1975 р., та згідно проведеного аналізу встановлено: копія трудової книжки не придатна для сприйняття змісту в деяких наказах на прийом (переведення) та звільнення (неякісна копія стор.4-5); не прослідковується підтвердження зміна дошлюбного прізвища в установленому порядку (неякісна копія обкладинки та титульної сторінки трудової книжки), окремо свідоцтво про шлюб не надавалось; копія трудової книжки не засвідчена в установленому порядку».

Суд зауважує, що відповідно до п.1.9 Порядку, подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1) (у редакції чинній на дату первинного звернення позивача із заявою про призначення пенсії), передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі. Доказів відповідачем щодо надсилання листів на адресу представника позивача адвоката Меламеда Вадима стосовно надання додаткових документів щодо підтвердження зміни дошлюбного прізвища в установленому порядку, свідоцтво про шлюб позивача, на адресу суду надано не було.

Окрім цього п.2.28 Порядку №22-1 передбачено, що документи, передбачені розділом II цього Порядку, що підтверджують відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), дату та місце народження, походження особи, укладення шлюбу, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть особи, інші акти цивільного стану особи, наявність в особи інвалідності, право на пільги за соціальною ознакою, здобуття дітьми та учнями дошкільної та загальної середньої освіти, місце проживання (перебування) особи, подаються до органу, що призначає пенсію, у випадку, коли такі відомості відсутні або містять розбіжності в інформаційних системах, зазначених у підпункті 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 681 «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» (далі - відповідні інформаційні системи).

Відповідно до Постанови КМУ «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» від 17 липня 2019 р. № 681 (чинної як на дату подання заяви позивача про призначення йому пенсії так і на дату винесення зазначеного рішення по справі), якою передбачено, що з метою зниження адміністративного навантаження на громадян, а також оптимізації та підвищення ефективності роботи органів Пенсійного фонду України шляхом впровадження електронної міжвідомчої взаємодії Кабінет Міністрів України постановляє:

1. Установити, що:

1) для призначення, перерахунку, поновлення, припинення, продовження виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведення з одного виду пенсії на інший (далі - призначення пенсії) на запит органів, які призначають пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня його отримання подаються такі відомості:

- з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта громадянина України (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті). Відомості подаються Державною фіскальною службою відповідно до закону;

- з Державного реєстру актів цивільного стану громадян - дата та місце народження і походження особи, про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, інші акти цивільного стану особи. Відомості подаються в порядку, встановленому Міністерством юстиції та Пенсійним фондом України; з централізованого банку даних з проблем інвалідності - про осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю. Відомості подаються у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики та Пенсійним фондом України;

- з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, - про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою. Відомості подаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики та Пенсійним фондом України;

- з реєстрів даних про дітей дошкільного, шкільного віку та учнів, які проживають чи перебувають в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, - про здобуття такими дітьми та учнями дошкільної та загальної середньої освіти. Відомості подаються структурними підрозділами, відповідальними за створення та постійне оновлення зазначених реєстрів, відповідно до Порядку ведення обліку дітей дошкільного, шкільного віку та учнів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 р. № 684 (Офіційний вісник України, 2017 р., № 76, ст. 2325; 2018 р., № 80, ст. 2663). Відомості подаються в порядку, встановленому Міністерством освіти і науки та Пенсійним фондом України;

- з реєстрів територіальних громад - про місце проживання/перебування особи із зазначенням адреси житла/місця перебування. Відомості подаються органами реєстрації;

2) забороняється вимагати від особи, яка подає заяву для призначення пенсії, документи, що підтверджують відомості, зазначені у підпункті 1 цього пункту (крім випадку, коли такі відомості відсутні або містять розбіжності у відповідній інформаційній системі або особа не надала згоди на отримання та обробку її персональних даних з певної інформаційної системи), а також відомості, які містяться в інформаційних системах Пенсійного фонду України та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Положення щодо обміну відомостями, зазначеними у підпункті 1 цього пункту, діють до організації електронної інформаційної взаємодії відповідних інформаційних ресурсів згідно з Порядком організації електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 р. № 357 «Деякі питання організації електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів» (Офіційний вісник України, 2018 р., № 41, ст. 1450).

Доступ до зазначених у підпункті 1 цього пункту реєстрів здійснюється авторизовано із збереженням інформації про службову або посадову особу, яка зробила запит, з використанням засобів реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на центральному рівні за умови надання особою, яка подає заяву для призначення пенсії, а у випадках, передбачених законом, - також членами її сім`ї згоди на отримання та обробку їх персональних даних.

Відповідно до Порядку подання Пенсійному фонду України відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання Пенсійному фонду України відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян» від 11.09.2020 № 17-1 далі (Порядок №17-1) (чинного на дату звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком), якою передбачено, наступне:

1. Цей Порядок визначає процедуру подання Пенсійному фонду України відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про дату та місце народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені (далі - інформаційна взаємодія).

2. Інформаційна взаємодія здійснюється з використанням даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - Реєстр), який містить конфіденційну інформацію про фізичну особу, на центральному рівні в електронному вигляді інформаційно-телекомунікаційними засобами із застосуванням засобів технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах».

3. Інформаційну взаємодію забезпечують державне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства юстиції України та визначене адміністратором Реєстру, та Пенсійний фонд України.

4. Інформаційна взаємодія здійснюється з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації, рівень захисту якої повинен відповідати ступеню обмеження доступу до неї.

5. Інформаційна взаємодія здійснюється безоплатно та передбачає передачу на запит Пенсійного фонду України відомостей про дату та місце народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів відповідно до Положення про електронну взаємодію державних електронних інформаційних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 606.

6. Перелік та обсяг відомостей, які надаються на запит, структура інформаційних повідомлень, що передаються та приймаються, строки впровадження програмного забезпечення для інформаційної взаємодії, процедура взаємодії інформаційних систем та зміни до них, визначаються в договорі про інформаційну взаємодію відповідно до Порядку організації електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 року № 357.

7. Електронні дані повинні містити інформацію з Реєстру, актуальну на дату передання відповіді на запит.

8. Інформація, що передається з Реєстру у порядку інформаційної взаємодії, використовується виключно для призначення, перерахунку, поновлення, припинення, продовження виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведення з одного виду пенсії на інший і не може бути передана третій стороні, якщо інше не передбачено законом.

Отже враховуючи все вищенаведене, відповідач мав можливість отримати додаткові документи для всебічного, повного розгляду заяви позивача про призначення їй пенсії за віком, але всупереч Порядкам №22-1 та №17-1 затвердженим Постановами правління Пенсійного фонду України та постанови КМУ «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» відповідачем цього зроблено не було, доказів протилежного до суду надано не було.

До набрання чинності Законом №1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Статтею 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 - 3 Порядку, підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, інші документи необхідні для підтвердження трудового стажу лише за відсутності трудової книжки або у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до спірного рішення яким було відмовлено у призначенні пенсії позивачу, відповідач взагалі не надав аналізу стосовно періодів роботи позивача враховуючи наступні підстави: - «копія трудової книжки не придатна для сприйняття змісту в деяких наказах на прийом (переведення) та звільнення (неякісна копія стор.4-5); не прослідковується підтвердження зміна дошлюбного прізвища в установленому порядку (неякісна копія обкладинки та титульної сторінки трудової книжки), окремо свідоцтво про шлюб не надавалось; копія трудової книжки не засвідчена в установленому порядку».

Судом вже надавалась оцінка вищезазначеному та враховуючи, що позивачем на вимогу ухвали суду були надані необхідні докази, що підтверджують зміну фамілії позивача з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » та на « ОСОБА_5 », отже у суду немає сумніву стосовно трудової книжки заповненої на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищезазначене, судом з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_10 серії НОМЕР_2 встановлені наступні періоди її роботи:

1. З 21.07.1975 зарахована в штат радгоспу «Приморський» на посаді робочої;

2. З 16.05.1977 призначена робочою нафтобази;

3. З 01.07.1977 зарахована учнем столової школи Голопристанський комбінат громадського харчування;

4. З 14.11.1977 закінчила повний курс навчання згідно програми та направлена на роботу по спеціальності;

5. З 08.07.1983 прийнята поваром 3 розряду столової №2 Червоногвардійського ОРС виробничого об`єднання «Макіїввугілля»;

6. З 28.11.1983 звільнена за власним бажанням;

7. З 16.10.1989 прийнята сезонно апаратницею хімводочищення 2 розряду;

8. З 03.05.1990 переведена маляром 3 розряду;

9. З 01.11.1991 перейменування підприємства;

10. З 01.10.1990 переведена апаратницею хімводочищення 2 розряду;

11. З 16.10.1998 переведена оператором котельні 3 розряду;

12. З 11.10.2000 звільнена за власним бажанням;

13. З 16.10.2000 прийнята машиністом котлів 4 розряду в котельню;

14. З 11.08.2008 переведена на посаду майстра по ремонту обладнання в котельню;

15. З 10.04.2009 переведена на посаду машиніста котлів 4 розряду котельної;

16. З 19.05.2009 переведена на посаду сторожа в господарський відділ;

17. З 15.10.2009 переведена на посаду машиніста котлів в котельню на період опалювального сезону;

18. З 16.04.2010 переведена на посаду сторожа в господарський відділ;

19. З 13.09.2010 звільнена за власним бажанням.

Оскільки стаж роботи підтверджений належно оформленими записами у трудовій книжці позивача, суд вважає неправомірною відмову відповідача в зарахуванні вищенаведених періодів роботи зазначених та належним чином відображених в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 до її страхового стажу.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний зарахувати до страхового стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» наступні періоди роботи позивача: з 21.07.1975 по 15.05.1977; з 16.05.1977 по 30.06.1977; з 01.07.1977 по 14.11.1977; з 08.07.1983 по 28.11.1983; з 16.10.1989 по 02.05.1990; з 03.05.1990 по 30.09.1990; з 01.10.1990 по 15.10.1998; з 16.10.1998 по 11.10.2000; з 16.10.2000 по 10.08.2008; з 11.08.2008 по 09.04.2009; з 10.04.2009 по 18.05.2009; з 19.05.2009 по 14.10.2009; з 15.10.2009 по 15.04.2010; з 16.04.2010 по 13.09.2010.

Відповідно до приписів ч.ч.2, 3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 29.11.2022 № 76 про відмову в призначенні пенсії за віком, прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо не призначення їй пенсії з 16.08.2021 (з дати першого звернення за призначенням пенсії), суд зазначає наступне.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.80, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. N 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року N 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, в цій частині позовні вимоги позивача стосовно зобов`язання відповідача призначити їй пенсію за віком з 16.08.2021 задоволенню не підлягають, так само як і позовні вимоги в частині здійснення виплат пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до норм ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» задоволенню теж не підлягають враховуючи що вони заявлені на майбутнє тобто в даному випадку є передчасними.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи частину 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 29.11.2022 № 76 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 16.08.2021 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до її страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» наступні періоди роботи: з 21.07.1975 по 15.05.1977; з 16.05.1977 по 30.06.1977; з 01.07.1977 по 14.11.1977; з 08.07.1983 по 28.11.1983; з 16.10.1989 по 02.05.1990; з 03.05.1990 по 30.09.1990; з 01.10.1990 по 15.10.1998; з 16.10.1998 по 11.10.2000; з 16.10.2000 по 10.08.2008; з 11.08.2008 по 09.04.2009; з 10.04.2009 по 18.05.2009; з 19.05.2009 по 14.10.2009; з 15.10.2009 по 15.04.2010; з 16.04.2010 по 13.09.2010, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 17.07.2023, позивач за подання адміністративного позову сплатила 858,88 грн. судового збору.

Отже, суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у розмірі 858,88 грн.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ) про визнання протиправними дії, скасування рішення №76 від 29.11.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () від 29.11.2022 № 76 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) від 16.08.2021 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до її страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» наступні періоди роботи: з 21.07.1975 по 15.05.1977; з 16.05.1977 по 30.06.1977; з 01.07.1977 по 14.11.1977; з 08.07.1983 по 28.11.1983; з 16.10.1989 по 02.05.1990; з 03.05.1990 по 30.09.1990; з 01.10.1990 по 15.10.1998; з 16.10.1998 по 11.10.2000; з 16.10.2000 по 10.08.2008; з 11.08.2008 по 09.04.2009; з 10.04.2009 по 18.05.2009; з 19.05.2009 по 14.10.2009; з 15.10.2009 по 15.04.2010; з 16.04.2010 по 13.09.2010, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (; адреса: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3) судові витрати у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07 листопада 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець