Справа № 160/8902/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2023 року Справа № 160/8902/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Царікової О.В.,
04.08.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа-1 Уповноважена особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», третя особа-2 Держава Україна в особі гаранта Конституції Президента України, третя особа-3 Держава Україна в особі Національного Банку України, третя особа-4 Держава Україна в особі Міністерства фінансів України, в якій позивач просить суд:
- визнати незаконними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати (затримки/перешкоджанні у виплаті) гарантованої суми вкладу та такими що порушують норми ст. 24 (дискримінація) ст. 41 (гарантія права власності) Конституції України;
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів внести дані позивача до загального реєстру вкладників;
- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 9286 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн 43 коп.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі № 160/8902/20, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Окрім того, в означеній ухвалі суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»; встановлено відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі №160/8902/20 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк Михайлівський про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів задоволено. Зупинено провадження в адміністративній справі №160/8902/20 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів - до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №160/5223/19 за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобов`язанням та моральної шкоди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2023 провадження в адміністративній справі №160/8902/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, поновлено. Судове засідання у справі призначено на 01.09.2023.
У судове засідання, призначене на 01.09.2023, сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомляли.
За приписами ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
З матеріалів справи судом встановлено, що 11.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено договір доручення №1, згідно з умовами якого банк, в якості повіреного, мов здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам консультацій про умови та можливість передачі останнім у позику грошових коштів на користь товариства, як довірителя, на умовах строковості та платності. На ім`я позивача було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 .
09.11.2015 між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладено договір №980-026-000001627 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)».
Крім того, між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» укладено договір позики №980-026-000200250 від 09.03.2016, згідно з умовами якого позивачем передано грошові кошти ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».
22.12.2015 Правлінням Національного банку України винесено Постанову №217/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», якою установлено факт здійснення Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» ризикової діяльності, віднесено його до категорії проблемних строком на 180 днів та запроваджено обмеження в діяльності.
27.04.2016 Правлінням Національного банку України винесено Постанову №295/БТ «Про окремі питання діяльності Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 22.12.2015 р.», якою введено певні обмеження діяльності Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський».
18.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір відступлення права вимоги №1805 та договором відступлення прав вимоги №1 від 19.05.2016. До договору складені реєстри кредиторів та акти приймання-передачі кредитних справ.
У подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» від 12.07.2016 №124-рш, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з яким розпочато процедуру ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».
Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст. ст. 37, 38, 47-52, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, ОСОБА_3 з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1702 від 01.09.2016 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з яким всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», делеговано Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №265 від 24.01.2017 визначено повноваження уповноважених осіб Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно з зазначеним рішенням з 25.01.2017 повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку та повноважень, визначених п. 4, 5, 6 та 8 ч. 2 ст. 37, п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону, делеговано ОСОБА_4 .

Також, відповідно до вищезазначеного рішення з 25.01.2017 уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Гриценка Володимира Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №383 від 08.02.2018 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та визначено її повноваження, а саме: з 09.02.2018 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», делеговані Гриценку Володимиру Володимировичу, та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» провідного юрисконсульта відділу розслідування протиправних діянь департаменту розслідування протиправних діянь ОСОБА_5 , якому з 09.02.2018 делеговано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону.

В подальшому, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21.06.2018 №1758 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13.07.2018 до 12.07.2020 включно.

Згідно з зазначеним рішенням продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», ОСОБА_4 строком на два роки з 13.07.2018 до 12.07.2020 включно.

Також, відповідно до вищезазначеного рішення провідному професіоналу відділу безпеки департаменту розслідування протиправних діянь ОСОБА_5 строком на два роки з 13.07.2018 до 12.07.2020 включно продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону.

ПАТ «Банк Михайлівський» надано позивачу довідку про стан рахунку № НОМЕР_2 , згідно з якою позивача повідомлено про те, що зарахування 19.05.2016 коштів на рахунок останнього № НОМЕР_2 з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» №5802 у сумі 76000,00 грн є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України та п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки на момент проведення вищезазначеної транзакції ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не мало в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за договором №980-026-000200250 від 09.03.2016, набуття товариством у розпорядження коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемних договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів, а тому, на рахунок позивача було безпідставно та в порушення вимог діючого законодавства України зараховано кошти, що належать ПАТ «Банк Михайлівський», право власності на такі кошти у позивача не виникає, а отже, подальше здійснення позивачем будь-яких дій по розпорядженню коштами, що належать ПАТ «Банк Михайлівський», також є нікчемними, і у відповідності до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України, сума коштів 76000,00 грн має бути повернута ПАТ «Банк Михайлівський».

Не погоджуючись із бездіяльністю Уповноваженої особи Фонду щодо невключення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, 17.12.2018 позивач звернувся до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №160/9538/18 позовну заяву ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести дані до Переліку рахунків (реєстру) як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , яка має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №980-026-000001627 від 09.11.2015 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» на суму 76550,28 грн (сімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 28 коп.) для внесення даних про неї до Загального Реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №160/9538/18 набрало законної сили 08.09.2020.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №311 від 11.02.2020 про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» з 12.02.2020 призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Паламарчука Віталія Віталійовича, якому делеговані всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.

ОСОБА_1 зверталась зі зверненнями до Національного банку України, Офісу Генерального Прокурора, Верховного Суду, Офісу Президента України, Кабінету Міністрів України з питань невідшкодування коштів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач зазначає у позові, що на момент подачі позову, відповідачем гарантована сума відшкодування їй не виплачена.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (далі Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» або Закону №4452-VI; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Перелік функцій, що їх виконує Фонд, наведений у ч. 2 ст. 4 Закону№4452-VI, згідно з якою Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 вказаної частини).

Отже, Фонд створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 498/496/17.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки позивачем заявлено вимогу до Фонду про визнання протиправними дій ФГВФО щодо невиплати (затримки/перешкоджанні у виплаті) гарантованої суми вкладу, а вимога про стягнення завданої майнової шкоди в сумі 76550,28 грн є похідною, то суд приходить до висновку, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки пов`язаний з виконанням ФГВФО владної управлінської функції з організації виплати цього гарантованого державою відшкодування для вкладників.

Так, у своїй діяльності Фонд керується Конституцією України та законодавством України (ч. 5 ст. 3 Закону №4452-VI).

Метою Закону №4452-VI є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI).

Вкладник це фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI).

Уповноважена особа Фонду працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI).

Керівними органами Фонду є адміністративна рада та виконавча дирекція (ч. 8 ст. 3 Закону №4452-VI).

Відповідно до пунктів 2-4 ч. 3 ст. 12 Закону №4452-VI виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду.

До повноважень виконавчої дирекції Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку належить затвердження ліквідаційного балансу та звіту уповноваженої особи Фонду про завершення ліквідаційної процедури (п. 15 ч. 5 ст.12 Закону №4452-VI).

Частиною 1 статті 26 Закону №4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Приписами ч. 1 ст. 27 Закону №4452 передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема, перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр (Загальний) відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Отже, Фонд гарантування вкладів виплачує гарантовану суму вкладу вкладникам банку за двох умов, а саме: після отримання від уповноваженої особи Фонду Переліку (реєстру) вкладників банку або додаткової інформації щодо вкладника банку; після включення Фондом гарантування такого вкладника банку до Загального реєстру вкладників банку.

Так, із наявних в матеріалах справи документів встановлено, що Уповноваженою особою Фонду позивача не було включено до Переліку (реєстру) вкладників банку через визнання його договорів банківського вкладу нікчемними, у зв`язку з чим, позивачем у судовому порядку оскаржувалися дії уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до Переліку (реєстру) вкладників банку, вказані позовні вимоги були задоволені згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №160/9538/18, яке набрало законної сили 08.09.2020, та яким було відновлене порушене право позивача та, зокрема, зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести дані до Переліку рахунків (реєстру) як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , яка має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №980-026-000001627 від 09.11.2015 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» на суму 76550,28 грн (сімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 28 коп.) для внесення даних про неї до Загального Реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

При цьому, 01.04.2020 судом було направлено поштою ОСОБА_1 виконавчий лист №160/9538/18, який вручено останній 14.04.2020, що підтверджено відомостями, відображеними та перевіреними судом з автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» та не спростовано позивачем.

Однак, позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що вказаний виконавчий лист нею пред`явлений до примусового виконання до органів державної виконавчої служби, тобто, із наведених обставин, можна дійти висновку, що питання щодо примусового спонукання Уповноваженої особи надати доповнення до Переліку вкладників банку щодо рахунків позивача для виплати їй гарантованої суми відшкодування до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб перебуває на стадії примусового виконання (інших доказів позивачем суду не надано).

А відповідно, ненадання Уповноваженою особою Фонду доповнення до переліку вкладників банку стосовно рахунків позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вищенаведеною процедурою виключає можливість включення даних позивача до Загального реєстру вкладників Банку саме відповідачем у цій справі.

Також, станом на момент розгляду даної справи, на підтвердження незаконності дій відповідача щодо невиплати (затримки/перешкоджанні в виплаті) позивачеві гарантованої суми вкладу, судом не встановлено (наприклад: звернення позивача до Фонду, не надання відповіді на її звернення або будь-які дії щодо відмови у виплаті), а позивачем відповідних належних, достатніх та допустимих доказів суду не надано.

Отже, із аналізу наведених вище обставин та приписів чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у ході судового розгляду справи позивачем жодними належними, достатніми та достовірними доказами не доведено (а судом не встановлено) фактів незаконності (протиправності) дій (бездіяльності) відповідача, які полягають у невиплаті (затримці/перешкоджанні в виплаті) позивачеві гарантованої суми з урахуванням встановлених судом вищенаведених обставин у даній справі, а наявність лише встановлених обставин з приводу перебування на стадії примусовому виконання судового рішення (рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №160/9538/18), не можуть підтверджувати доводи позивача щодо протиправності дій (бездіяльності) відповідача, яка полягає у невиплаті (перешкоджанні/затримці) їй гарантованої суми вкладу.

Також, позивачем не доведено жодними доказами у відповідності до вимог ст. 73 КАС України, які б свідчили про затримку/перешкоджанні саме Фондом гарантування вкладів у виплаті позивачеві гарантованої суми вкладу після отримання Фондом додаткової інформації позивача щодо включення рахунку останнього до Переліку (реєстру) вкладників банку від уповноваженої особи.

Не надано позивачем і доказів, які б свідчили про те, що відповідач отримав від Уповноваженої особи Фонду відповідне доповнення щодо включення рахунку останнього до Переліку вкладників Банку на виконання вищенаведеного судового рішення, проте, не вжив жодних заходів для включення рахунку позивача до Загального реєстру або відмовив у його включенні (такі докази відсутні в матеріалах справи).

Таким чином, здійснивши аналіз вищенаведених документів та норм спеціального законодавства у сфері відшкодування гарантованої суми вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність у діях Фонду гарантування вкладів протиправності (незаконності) дій, які полягають у невиплаті (затримці/перешкоджанні у виплаті), на чому наполягає позивач, як і не встановлено судом, а позивачем не доведено жодними доказами протиправної бездіяльності у діях Фонду у невиплаті позивачеві гарантованої суми вкладу, з урахуванням вищенаведених обставин, а саме: зобов`язання Уповноваженої особи Фонду надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку рахунків вкладників щодо позивача на виконання судового рішення, яке на момент розгляду даної справи перебуває на стадії примусового виконання за виконавчим листом у справі №160/9538/18, докази передачі такого доповнення до переліку вкладників стосовно позивача Уповноваженою особою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у матеріалах справи відсутні (позивачем не надані), а, відповідно, наведені позовні вимоги щодо незаконності дій відповідача є передчасними, оскільки включення даних позивача до Загального реєстру вкладників банку для виплати їй гарантованої суми вкладу, відбувається лише після виконання уповноваженою особою Фонду дій з приводу надання до Фонду таких доповнень до переліку вкладників банку, що відповідає порядку та способу виплати гарантованої суми за вкладом, встановлених ст. ст. 26, 27 Закону №4452 та дотримання зазначеного порядку Фондом не може бути визнано судом як протиправні дії відповідача, оскільки вони повинні бути вчинені відповідачем у спосіб, встановлений нормами Законом №4452, який є спеціальним у даних правовідносинах та на виконання рішення суду у справі №160/9538/18 тобто, у відповідності до вимог Конституції та законів України.

Є безпідставними аргументи позивача у даних правовідносинах щодо порушення відповідачем ст. 41 Конституції України (гарантія права власності), оскільки ці гарантії позивача дотримані Державою у спосіб та у порядку, встановленому Законом №4452 та ці права відновлені судом, що підтверджено змістом рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №160/9538/18, яке набрало законної сили 08.09.2020, та зазначене рішення перебуває на стадії примусового його виконання, про що свідчить виданий позивачеві виконавчий лист.

За викладених обставин, позовні вимоги позивача в частині визнання незаконними дій (бездіяльності) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати (затримки/перешкоджанні у виплаті) гарантованої суми вкладу та такими, що порушують норми ст. 24 (дискримінація) ст. 41 (гарантія права власності) Конституції України задоволенню не підлягають.

Отже, оскільки судом не встановлено незаконності (протиправності) дій відповідача щодо невиплати (затримки/перешкоджанні у виплаті) гарантованої суми вкладу позивачеві, не встановлено відмови у внесенні даних позивача до загального реєстру вкладників банку, а позивачем така протиправність дій не доведена жодними доказами, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача внести дані позивача до загального реєстру вкладників (п.5 позовної заяви), які є похідними позовними вимогами, також не підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання порушеного права позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (гарантовану суму відшкодування) за договором банківського рахунку №3602 в сумі 76550,28 грн (п. 2 позовних вимог), суд виходить з наступного.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням прав особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

При цьому, частиною другою наведеної статті визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить про те, що до компетенції адміністративних судів належить спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є лише перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, при цьому, вищенаведеними нормами не передбачено можливості звернення з позовом у порядку адміністративного судочинства із окремою позовною вимогою про встановлення порушеного права позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (гарантовану суму відшкодування) згідно договорів банківського вкладу (депозиту), а таке право реалізовується фізичними особами чи юридичними особами шляхом заявлення адміністративного позову про визнання протиправними дій або бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що відповідає вищенаведеним способам захисту, переліченим у ч. 1 ст. 5 наведеного Кодексу.

При цьому, слід зазначити, що захист права у інший спосіб (встановлення порушеного права позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (гарантовану суму відшкодування) згідно договорів банківського вкладу (депозиту)) не може бути реалізований з огляду на те, що наведений спосіб захисту є неефективним, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушених прав та задоволення заявлених позовних вимог у такий спосіб не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для учасників таких правовідносин, а тому не може бути предметом спору.

Таким чином, належним та ефективним способом захисту порушених прав у даних правовідносинах є визнання протиправними та скасування рішень, дій або бездіяльності відповідача суб`єкта владних повноважень виходячи з вимог ст. ст. 2, 5 КАС України.

Окрім того, судом також було встановлено, що позивачем реалізовано її право на захист у наведений спосіб у адміністративній справі №160/9538/18, за результатами розгляду якої було прийняте рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020, яке набрало законної сили 08.09.2020, та яким зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича внести дані до Переліку рахунків (реєстру) як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , яка має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №980-026-000001627 від 09.11.2015 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» на суму 76550,28 грн (сімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 28 коп.) для внесення даних про неї до Загального Реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Аналіз змісту вищенаведеного судового рішення, свідчить про те, що судом у межах розгляду справи №160/9538/18 фактично встановлене порушене право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (гарантовану суму відшкодування) згідно вищенаведених договорів шляхом зобов`язання уповноваженої особи Фонду вчинити певні дії, що відповідає способам захисту порушеного права, встановленим ст. 5 наведеного Кодексу та яке було реалізоване позивачем.

Згідно вимог ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участі ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що КАС України не передбачає можливості звернення до адміністративного суду з окремими позовними вимогами про встановлення порушеного права позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (гарантовану суму відшкодування) згідно договорів банківського вкладу (депозиту), а позивач має можливість реалізувати своє право на звернення з позовом до адміністративного суду шляхом визнання протиправними та скасування рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яке було реалізоване позивачем у адміністративній справі №160/9538/18, а тому обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом заявлення позовних вимог про визнання порушеного права позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (гарантовану суму відшкодування) згідно договорів банківського вкладу (депозиту) є неефективним та не призведе до захисту порушених прав, тому у цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з урахуванням вимог ст. ст. 2, 5, 78 КАС України.

Також, слід зазначити, що, відмовляючи у задоволенні позову у наведеній частині позовних вимог, судом враховується і практика Європейського Суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача в частині визнання порушеного права позивача на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (гарантовану суму відшкодування) за договором банківського рахунку в сумі 76550,28 грн слід відмовити.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача гарантованої Законом України суми відшкодування у розмірі 76550,28 грн ( п. 4 позовних вимог), виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені спеціальним законом, яким у даних правовідносинах є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VІ (далі Закон №4452).

Частиною першою статті 3 Закону №4452 визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №4452 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн.

Згідно з положеннями статті 27 Закону №4452 уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Відповідно до пунктів 2,3 розділу ІV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 (далі Положення №14) Фонд складає на підставі Переліку Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення.

При цьому, уповноважена особа Фонду може надати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема, щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування (п. 5 розділу Ш Положення №14).

Отже, системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що Держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути більшою ніж 200000,00 грн.

При цьому, вищенаведеними нормами встановлено спеціальну процедуру визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та виплата гарантованої суми Фондом, яка передбачена Законом №4452, норми якого є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні інших законів та нормативно-правових актів, і включає такі етапи: 1) складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду (у тому числі і додаткової інформації про збільшення вкладників банку); 3) складання Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального Реєстру.

Оскільки для виконання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідних зобов`язань, передбачених ст. 26 Закону №4452 (щодо відшкодування гарантованої суми вкладу у розмірі 200000 грн), можуть залучатися державні кошти, гарантії Фонду є гарантіями Держави.

Водночас, гарантії Фонду розповсюджуються лише на суму вкладу та проценти, але не більше 200000 грн та відшкодування вказаної суми Фондом гарантування вкладів відбувається за вищенаведеною спеціальною процедурою, встановленою Законом №4452.

Зазначена правова позиція узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №910/23398/16, яка є обов`язковою для застосування адміністративними судами у подібних правовідносинах згідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

При цьому, судом враховується і те, що позивачем за вищенаведеною спеціальною процедурою, встановленою Законом №4452 реалізовано її право на включення даних позивача до Переліку (реєстру) вкладників банку, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування шляхом спонукання уповноваженої особи Фонду подання додаткової інформації про нього до Фонду гарантування за результатами судового розгляду справи №160/9538/18, судове рішення у якій набрало законної сили 08.09.2020.

Зазначене судове рішення у частині спонукання уповноваженої особи Фонду надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідач у цій справі) доповнення до переліку рахунків вкладників Банку щодо позивача, як вкладника банку, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду знаходиться на стадії примусового виконання, про що свідчить отриманий позивачем виконавчий лист (інших доказів позивачем не надано), а відповідно, Фонд (відповідач у цій справі) лише після отримання такого доповнення має обов`язок включити рахунки позивача до Загального реєстру вкладників, проте, позивачем не надано доказів отримання Фондом такого доповнення та не вжиття ним заходів у спосіб та порядку, встановленому Законом №4452.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача в частині стягнення з відповідача гарантованої Законом суми відшкодування у розмірі 76550,28 грн (п. 4 позовних вимог) підлягає відшкодуванню в порядку та у спосіб надання Уповноваженою особою Фонду до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку рахунку стосовно позивача, а Фонд після отримання такого доповнення має обов`язок включити рахунок позивача до загального реєстру вкладників та відшкодувати кошти у вказаній вище сумі з урахуванням висновків, викладених у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №160/9538/18, тобто, за спеціальною процедурою, встановленою Законом №4452, яка є пріоритетною для застосування над іншими законами у даних правовідносинах та не передбачає стягнення гарантованої суми саме з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв`язку із чим, вказані позовні вимоги у спосіб, обраний позивачем шляхом стягнення з відповідача відповідної суми задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні витрати) у розмірі 32004,84 грн, стягнення відсотків з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 9286 (дев`ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн 43 коп, то у їх задоволенні позивачеві також слід відмовити, з огляду на таке.

У відповідності до вимог ч. ч. 1-3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди особі; інші юридичні факти.

Згідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу із спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ч. 1 ст. 610 ЦК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом №4452, норми якого є спеціальними у даних правовідносинах та мають пріоритет у застосуванні відносно інших законодавчих актів України.

За приписами ст. 1 Закону №4452 визначено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

За визначенням термінів, наведених у статті 2 Закону №4452 передбачено, що тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 3 Закону №4452 встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції, зокрема, здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснює заходи щодо проведення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, у тому числі шляхом виконання плану врегулювання, здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку ст.4 наведеного Закону №4452.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 26 Закону №4452 передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути більшою 200 тис. грн. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до ст. 27 Закону №4452 уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону.

При цьому, абз. 2 ч. 1 ст. 27 Закону №4452 передбачено, що нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Отже, гарантії Фонду є гарантіями Держави, передбаченими Законом №4452, оскільки для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти та такі гарантії стосуються лише відшкодування гарантованої суми вкладу і відсотків, але не більше 200 тис. грн. (ст. 26 Закону №4452).

Інших виплат, зокрема, інфляційних витрат, 3% річних від простроченої суми та пені за договорами банківського вкладу нормами Закону №4452 не передбачено.

Аналіз вищенаведених функцій Фонду, викладених у статтях 3, 4, 26, 27, 38 наведеного Закону №4452, свідчить про те, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможного банку з ринку та проводить відшкодування вкладникам гарантованих сум не більше 200 тис. грн. не інакше, як у спосіб, встановлений Законом №4452, тобто за спеціальною процедурою.

При цьому, правовідносини між позивачем та банком ґрунтуються на договорах банківського вкладу, а правовідносини між Фондом гарантування вкладів та позивачем на підставі Закону №4452.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Фонд гарантування не є боржником за договорами банківського вкладу, укладених позивачем із ПАТ «Банк Михайлівський», а, відповідно, до Фонду не може бути застосована відповідальність за неналежне виконання банком договірних зобов`язань, тому, норми цивільного законодавства, зокрема, норми ст. ст. 526, 549, 610, 611, 625, 1173, 1174 ЦК України у даних правовідносинах застосуванню не підлягають, оскільки правовідносини позивача та Фонду щодо виплати йому гарантованої суми вкладу регулюються спеціальним законодавством, яким, у даному випадку, є норми Закону №4452, які є пріоритетними у застосуванні відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Окрім того, слід зазначити, що після запровадження тимчасової адміністрації банку і початку процесу виведення неплатоспроможного банку з ринку унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж встановлений Законом №4452.

З огляду на викладене, вимоги про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як майнові вимоги, є безпідставними, необґрунтованими та не ґрунтуються на нормах Закону №4452, а тому, у задоволенні позову у цій частині заявлених позовних вимог позивачеві слід відмовити.

За викладених обставин, перевіривши дії (бездіяльність) відповідача щодо невиплати (затримки/перешкоджанні у виплаті) гарантованої суми вкладу та такими, що порушують норми ст.24 (дискримінація) ст.41 (гарантія права власності) Конституції України у межах підстав заявленого позивачем позову у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не вчинялось жодних дій, направлених на затримку чи перешкоджання у виплаті позивачеві гарантованої суми після 08.09.2020 (після набрання рішенням суду законної сили), таких доказів позивачем суду не надано, а судом не встановлено, у зв`язку із чим, у адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

Розподіл судових витрат у даній справі (з урахуванням того, що позивачем судових витрат під час розгляду даної справи понесено не було, а позивач звільнений від сплати судового збору) у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, між сторонами судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (вул. Січових Стрільців, буд. 17, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код юридичної особи 21708016), третя особа уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (б-р Тараса Шевченка, 35, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код юридичної особи 38619024), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 01.09.2023.

Суддя О.В. Царікова