Справа № 580/4182/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року справа № 580/4182/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., за участю:

секретаря судового засідання Міщенко Д.А.,

представника позивача Короля О.А. (згідно з ордером),

представник відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом адвоката Короля О.А. від імені ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

14.09.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката Короля О.А. (18001, м.Черкаси, вул.Н.Сотні, 121, оф.4) від імені ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач) про:

визнання протиправним і скасування акту службового розслідування від 12.07.2022 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності;

визнання протиправним і скасування наказу командира відповідача від 16.07.2022 №27 про результати проведення службового розслідування відносно позивача.

Додатково просив стягнути з відповідача судові витрати, зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи складається з витрат на правову допомогу та на момент звернення до суду становить 7500,00грн та 500,00грн за 1 судове засідання.

Обґрунтовуючи позов зазначив, що відповідач не провів об`єктивного, повного та всебічного дослідження обставин, а саме не встановив та не обґрунтував, в чому полягає провина позивача, тяжкість вчиненого проступку, що спричинило застосування дисциплінарного стягнення.

Ухвалою від 15 вересня 2022 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а її розгляд вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

25 жовтня 2022 року ухвалою суд відмовив повністю у задоволенні клопотання (вх. від 25.10.2022 №32386/22) адвоката Короля О.А. про розгляд адміністративної справи у судовому засіданні з викликом сторін.

01 листопада 2022 року ухвалою суд зупинив провадження у справі на період до припинення перебування відповідача переведеним на воєнний стан. 02 жовтня 2023 року ухвалою суд призначив відкрите судове засідання у справі для вирішення питання можливості поновити провадження у справі та продовжити її розгляд на 18 жовтня 2023 року о 16 год. 00 хв. Ухвалою від 18 жовтня 2023 року суд відклав розгляд адміністративної справи та призначив судове засідання на 24 жовтня 2023 року о 14:00 год. 24 жовтня 2023 року ухвалою суд відклав розгляд адміністративної справи та призначив судове засідання на 30 жовтня 2023 року о 14:00 год.

27 жовтня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи зазначив, що оскаржуваний акт службового розслідування не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення у розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України. Тому позовні вимоги про скасування акту службового розслідування не належать розгляду у порядку адміністративного судочинства. Посилався на висновки Верховного Суду у постановах від 05.04.2019 у справі № 817/3305/15, від06.02,2018 у справі № 810/7195/14. Матеріалами службового розслідування встановлено, що позивач 30.06.2022 не направлявся на лікування за межі частини та гарнізону (не отримував атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад). Тому його дії кваліфікуються як недбале ставлення військової службової особи до військової служби та самовільне залишення меж військової частини та гарнізону м. Черкаси. Факт самовільного залишення місця служби та гарнізону без відповідного рапорту на ім`я безпосереднього керівника та без відповідного рішення командування про надання дозволу на залишення місця служби, підтверджується матеріалами службового розслідування, а твердження позивача, що рапорт за нього писав хтось інший є введенням суд в оману, позаяк військовослужбовець не може залишити меж військової частини просто написавши рапорт та не отримавши погодження керівника. Будучи військовою службовою особою, на яку покладено виконання військових завдань, позивач діючи всупереч інтересам служби та порушуючи вимоги законодавства України вчинив дисциплінарне порушення. Щодо посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на постанови Соснівського районного суду м. Черкаси у справах 712/5561/22 та 712/5562/22 зазначив, що вказані провадження закритті за відсутності в діях позивача складу саме адміністративного правопорушення. Натомість предметом розгляду цієї справи є встановлення наявності/відсутності факту дисциплінарного правопорушення.

Ухвалою від 30 жовтня 1012 року суд закрив провадження в частині позовної вимоги про визнання протиправним і скасування акту службового розслідування від 12.07.2022 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. В іншій частині продовжив розгляд справи по суті. Також долучив всі подані сторонами докази.

Заслухавши сторін, дослідивши докази, надавши їх оцінку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2022 №4 підтверджується, що з 29.03.2022 позивач прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків у відповідача за посадою старшого навідника гранатометного відділення 1-ї роти військової служби правопорядку.

У кінці червня 2022 року позивач звернувся у медичну частину. За результатами огляду, начальник медичного пункту ОСОБА_2 29.06.2022 склала направлення № 166 до невролога та направлення № 167 на госпіталізацію до невролога.

30.06.2022 позивач звернувся до лікувального закладу за місцем проживання. Того ж дня позивачу зателефонували з військової частини та повідомили, що він не має права лікуватися за місцем проживання і про необхідність повернутися до місця проходження служби.

01.07.2022 командир 1-ї роти ВСП Військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_3 звернувся рапортом до командира Зазначеної вище Військової частини, в якому доповів, що йому стало відомо, що позивач знаходиться за межами Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . Дозвіл на виїзд за межі Черкаського гарнізону позивач не отримував. Тому в телефонному режимі він отримав наказ негайно прибути до Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 . Позивач прибув до місяця служби 01.07.2022 близько 11год 00хв. На підставі викладеного та оскільки в діях позивача присутні ознаки порушення військової дисципліни просив рішення щодо проведення службового розслідування щодо вказаного факту з метою встановлення обставин по суті та притягнення винних осіб до встановленого виду юридичної відповідальності.

Командир Військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_4 видав наказ від 02.07.2022 №91 «Про призначення та проведення службового розслідування».

Зазначеним наказом:

доручено заступнику командира частини з морально-психологічного забезпечення вказаної вище військової частини майору ОСОБА_5 провести службове розслідування за фактом виїзду без дозволу за межі Черкаського гарнізону старшим солдатом позивачем;

призначено службове розслідування у термін до 12.07.2022. Результати службового розслідування доручено оформити актом та подати на розгляд до 16год 00хв 12.07.2022.

Під час проведення службового розслідування комісія відібрала пояснення:

у начальника медичної служби - начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_6 , яка пояснила, що позивач звернувся до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 29.06.2022 зі скаргами на біль у спині та направлений на консультацію лікаря - невропатолога до Черкаської обласної лікарні. Після повернення з медичного закладу позивачу запропоновано провести лікування згідно з призначеною схемою лікування амбулаторно у медичному пункті військової частини НОМЕР_1 з рекомендаціями обмеження фізичних навантажень та стройової підготовки.Водночас несення служби у добових нарядах дозволено. 01.07.2022 позивач прибув у медичний пункт військової частини для амбулаторного лікування;-

у старшого бойового медика 1-ї роти ВСП старшого солдата ОСОБА_7 , який пояснив, що позивач звернувся до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 29.06.2022 зі скаргами на біль у спині та направлений на консультацію лікаря невропатолога. Після консультації позивач надав консультативний висновок з рекомендаціями щодо консультації та лікування. Зі слів позивача, у госпіталізації йому відмовили, але письмового підтвердження не надали. Начальник медичної служби - начальник медичного пункту військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 запропонувала позивачу провести лікування амбулаторно у медичному пункті військової частини з рекомендацією обмеження фізичних навантажень та стройової підготовки. Водночас несення служби у добових нарядах дозволено. Не надавши позитивної відповіді позивач повернувся в розташування підрозділу. На наступний день 30.06.2022 близько 17год. 30хв. під час перевірки особового складу виявлено його відсутність. Після дзвінка старшого солдата ОСОБА_7 позивачу він у телефонному режимі повідомив, що знаходиться у м.Жашків і нібито проходить лікування в місцевій лікарні, про що старший солдат ОСОБА_8 .В доповів командиру 1-ї роти ВСП капітану ОСОБА_9 01.07.2022 позивач прибув до медичного пункту військової частини для амбулаторного лікування;-

у командира 1-го взводу охорони та ППС 1-ї роти ВСП лейтенанта ОСОБА_10 , який пояснив, що 29.06.2022 до нього звернувся позивач з інформацію про направлення його до Черкаської обласної лікарні на консультацію у невропатолога у зв`язку з болями у спині, додавши, що має направлення від медичної служби військової частини, на що лейтенант ОСОБА_11 відповів, щоб останній після консультації повідомив йому про результати. Після прибуття з Черкаської обласної лікарні 29.06.2022 позивач повідомив лейтенанта ОСОБА_10 в усній формі, що йому призначили лікування і всі підтверджуючі документи він особисто надав до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 . Старший бойовий медик 1-ї рога ВСП старший солдат ОСОБА_12 підтвердив, що начальник медичного пункту частини старший солдат ОСОБА_6 ознайомилася із діагнозами позивача та запропонувала йому провести лікування згідно із призначеннями лікаря у медичному пункті військової частини НОМЕР_1 з рекомендаціями щодо обмеження фізичних навантажень. 30.06.2022 під час перевірки наявності особового складу близько 17год 30хв від старшого солдата ОСОБА_7 дізнався про те, що позивач самовільно залишив місце служби і знаходиться в м.Жашків за адресою свого місця проживання, про що негайно повідомлений командир 1-ї роти ВСП капітан ОСОБА_13 , який телефоном наказав позивачу повернутись до розташування, що останній зробив 01.07.2022 близько 11год 00хв. Дозволу позивачу на виїзд за межі гарнізону він не надавав;-

у помічника начальника 3-ї групи охорони та ППС 3-го взводу охорони та ППС 1-ї роти ВСП молодшого сержанта ОСОБА_14 , який пояснив, що 30.06.2022 близько 17:30 він із старшим бойовим медиком 1-ї роти ВСП старшим солдатом ОСОБА_15 здійснювали перевірку наявності особового складу підрозділу, під час якої встановили відсутність позивача. З телефонної розмови старшого солдата ОСОБА_16 з позивачем йому стало відомо, що останній самовільно залишив розташування підрозділу і знаходиться за межами військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 за адресою свого мешкання. Про цей факт старший солдат ОСОБА_12 негайно доповів командиру 1-ї роти ВСП капітану ОСОБА_17 . Позивач був відсутній на службі з 17 год. 30хв. 30.06.2022 до 11 год. 00 хв. 01.07.2022, коли останній і прибув у розташування підрозділу;-

у командира 1-ї роти ВСП капітана ОБРУЧА А.Л., який надав аналогічні за змістом пояснення;-

у діловода відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_18 , який пояснив, що згідно з відомостями Книги реєстрації вхідних документів (інв.№26-рз від 29.03.2022) у період з 29.06.2022 до 05.07.2022 позивач з рапортами, скаргами чи заявами до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався. Згідно з Книгою тимчасово відсутнього особового складу військової частини НОМЕР_1 (інв.№42-рз від 13.04.2022) за період часу з 29.06.2022 до 05.07.2022 позивач на лікуванні, відпустці чи у відрядженні не облікований та наказами по стройовій частині, як законно відсутній військовослужбовець не проведений, дозволу на виїзд за межі Черкаського гарнізону не отримував і з рапортом щодо надання йому такого дозволу не звертався.

Позивач від надання пояснень щодо факту його самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 та виїзду за межі Черкаського гарнізону відмовився.

Розслідуванням встановлено факт самовільного залишення військової частини позивачем та його відсутність без поважних причин на службі з 17год 30хв 30.06.2022 до 11год 00хв 01.07.2022.

У висновку зазначено, що розслідуванням підтверджено факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 позивачем та його відсутність без поважних причин на службі з 17год 30хв 30.06.2022 до 11год 00хв 01.07.2022, що свідчить про особисту недисциплінованість та недбале ставлення до виконання покладених на нього обов`язків військової служби і порушення ним вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16 та 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Також розслідуванням у діях позивача встановлено ознаки військових адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.172-11, ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Службове розслідування оформлене письмовим актом службового розслідування для з`ясування причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення старшим навідником гранатометного відділення 1-ї роти ВСП старшим солдатом позивачем, а саме виїзду без дозволу за межі Черкаського гарнізону та встановлення ступеню вини його та інших посадових осіб. Акт 12.07.2022 затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_19

16.07.2022 відповідач видав спірний наказ №27 Про результати проведення службового розслідування щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани за вказаний виїзд без дозволу.

Витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2023 №215 підтверджується, що позивача з 26.07.2023 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення зі сніданку 27.07.2023.

Тому позивач звернувся до суду позовною заявою.

Суд урахував ст.19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі ЗУ №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з ч.3 ст.1 ЗУ №2232-XII військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

приписку до призовних дільниць;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

Відповідно до абз. 4 ч.9 ст.1 ЗУ №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно з ч.10 ст.1 ЗУ №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.4 ст.24 ЗУ №2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає СТАТУТ ВНУТРІШНЬОЇ СЛУЖБИ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут № 548-XIV). У його вступі вказано, що ним керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. Положення Статуту поширюються на військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів.

Відповідно до ст.ст.5-8 Статуту № 548-XIV внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Статтею 11 Статуту № 548-XIV визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст.12 Статуту № 548-XIV).

Відповідно до ст.14 Статуту № 548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно зі ст.16 Статуту № 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Отже, позивач, як військовослужбовець, зобов`язаний знати і сумлінно виконувати вимоги вказаного вище Статуту та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Статтею 216 Статуту № 548-XIV визначено, що військовослужбовці строкової військової служби у вільний від занять та робіт час мають право вільно переміщатися по території військової частини, а під час звільнення - і в межах гарнізону. Військовослужбовці офіцерського, сержантського (старшинського) складу, які проходять службу за контрактом, що виїжджають за межі гарнізону, письмово повідомляють про це командира військової частини. Виїзд військовослужбовців строкової військової служби за межі гарнізону (за винятком випадків відбуття у відпустку або відрядження) забороняється.

Відповідно до п.1 розділу "загальні положення" СТАТУТУ ГАРНІЗОННОЇ ТА ВАРТОВОЇ СЛУЖБ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 550-XIV, визначено, що військові частини, штаби, організації, установи та військові навчальні заклади Збройних Сил України, військові частини (установи, організації, органи тощо) Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, розташовані (дислоковані) постійно чи тимчасово в населеному пункті (пунктах) або поза ним (ними) (далі - військові частини), територіально об`єднуються в гарнізон. Межі гарнізону та зони відповідальності згідно з п.3 цього Статуту визначаються наказом командувача військ оперативного командування, а в місті Києві - наказом Міністерства оборони України. Межі гарнізону мають бути добре відомі всьому особовому складу гарнізону.

Отже, виїзду за межі гарнізону має передувати письмове повідомлення військовослужбовця про це командиру військової частини. Його межі обмежені населеним пунктом. Відповідно, м.Жашків не входить в межі дії відповідача. Належні, достовірні та допустимі докази такого письмового повідомлення позивачем командира військової частини відсутні. Зібрані під час службового розслідування пояснення та докази свідчать, що такий рапорт позивач не подавав керівнику, відповідного дозволу уповноваженої особи на виїзд за межі військового гарнізону не отримував. Спростування таких обставин відсутнє. Вказаний у відомостях обліку в лікарів позивача та факт самостійного ним виїзду до іншого міста, перебування його протягом декількох днів вдома за межами військової частини свідчать про відсутність поважних причин його виїзду без письмового повідомлення та без отримання дозволу на цею Отже, залишивши 30.06.2022 межі Черкаського гарнізону позивач не дотримався вказаних вище вимог законодавства.

Статтею 261 Статуту № 548-XIV встановлено, що про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 262 Статуту № 548-XIV начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Вказаними вище матеріалами справи підтверджується, що позивач не направлявся на лікування за межі гарнізону та не мав права 30.06.2022 залишати межі військової частини та межі Черкаського гарнізону, у зв`язку з чим його дії кваліфікуються як самовільне залишення частини, що свідчить про недбале ставлення до виконання службових обов`язків. Водночас направлення №166 та №167, про які позивач зазначив у позовній заяві, як правову підставу залишення ним меж військової частини НОМЕР_1 , видані 29.06.2022 та у цей же день погашені, що підтверджується консультативними висновками лікаря - невролога від 29.06.2022. Про неправомірність дій позивача свідчить і те, що у консультативному висновку від 29.06.2022 йому рекомендовано лікування в обласному шпиталі, а не у Жашківському медичному закладі, який є районним медичним закладом. Матеріалами службового розслідування встановлено, що позивач 30.06.2022 не направлявся на лікування за межі частини та гарнізону (не отримував атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад). Водночас відсутні належні, достовірні та допустимі докази критичного стану здоров`я позивача щодо нагальної потреби у його лікуванні саме за місцем проживання. Тому суд погоджується з твердженням відповідача про допущення в такий спосіб позивачем дисциплінарного проступку та наявності обгрунтованих підстав притягнення його до відповідальності. Факт самовільного (тобто, без отримання дозволу) залишення місця служби та гарнізону без відповідного рапорту на ім`я безпосереднього керівника та без відповідного рішення командування про надання дозволу на залишення місця служби підтверджується матеріалами службового розслідування.

Відповідно до ст.1 Закону України від 07.03.2002 № 3099-ІІІ «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Отже, позивач маючи виконання військових завдань, діючи всупереч інтересам військової служби та порушуючи закон вчинив дисциплінарне порушення.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на постанови Соснівського районного суду м. Черкаси у справах 712/5561/22 та 712/5562/22 не враховані судом, оскільки вказані провадження закритті у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, які не є тотожними змісту дисциплінарного проступку, за який йго притягнуто до дисциплінарної відповідачальності.

Так, відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Суди у вказаних справах вирішуючи питання наявності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності враховували причини, які сприяли вчиненню дій, за які КУпАП передбачає адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.7 ст.78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Військовий дисциплінарний проступок - порушення військовослужбовцем обов`язків (невиконання чи неналежне виконання), покладених на нього по службі законами України, військовими статутами, наказами та іншими нормативними актами органів військового управління, командирів і начальників.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає ДИСЦИПЛІНАРНИЙ СТАТУТ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV(далі Дисциплінарний статут).

Його дія поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Статтею 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Згідно зі ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст.ст.84-86 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Встановлені обставини свідчать про дотримання відповідачем вказаних норм права. Обгрунтовано враховано як факт проступку, так і обставини, які йому сприяли, характеристику позивача. Зазначений в його особовій справі факт притягнення до кримінальної відповідальності з подібний проступок, факт несення ним служби в інших військових частинах до прибуття до відповідача, свідчать про те, що позивач усвідомлював необхідність отримання дозволу командира до факту залишення місця військової служби.

Згідно зі ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. (ст.97 Дисциплінарного статуту)

Отже, визначення виду дисциплінарного стягнення відноситься до дискреційних повноважень командира.

Вказаних вимог відповідач дотримався. Зазначені вище обставини справи доводять, що позивач неналежним чином виконував встановлені законами обов`язки військовослужбовця. Вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку встановлена службовим розслідуванням. Наявність не врахованих відповідачем обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність позивача, не підтверджено жодним доказом. Тому із передбачених видів дисциплінарного стягнення обраний щодо позивача обґрунтований.

Отже, спірний наказ командира відповідача від 16.07.2022 №27 про результати проведення службового розслідування відносно позивача про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани на позивача прийнятий відповідачем з дотриманням меж, способу, порядку та строків, визначених Конституцією України та законами України. Тобто, є правомірним. Позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зважаючи на результат вирішеного спору, понесені судові витрати позивачем, відповідно до ст.139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 132-139, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову адвоката Короля О.А. (18001, м.Черкаси, вул.Н.Сотні, 121, оф.4) від імені ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним і скасування наказу від 16.07.2022 №27 про результати проведення службового розслідування.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Повний текст рішення виготовлений і підписаний 06.11.2023.