Справа № 160/19924/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
- з 18.03.2021 перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії за віком у розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсій забезпечення» період роботи з 01.12.2005 по 31.03.2021 згідно довідки № 125 від 17.05.2021 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум,
- з 01.06.2023 перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.04.2021 по 01.02.2023 згідно довідки № 343 від 24.03.2023 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Цією ж ухвалою суду було витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
22.09.2023 відповідачем через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, просить у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах (робота за Списком №2) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Загальний страховий стаж позивача складає 37 роки 05 місяці 05 днів (зарахований по 28.02.2023). Спірний період роботи після 2004 року зараховано у розмірі, встановленому приписами статті 24 Закону №1058-ІV відповідно до яких, починаючи з 01.01.2004 здійснюється обчислення стажу для призначення пенсії, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі, зокрема і стажу роботи в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги. З 01.01.2004 приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині обчислення стажу для розрахунку розміру пенсії. Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону №1058-ІVположення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років. Водночас, позивач не отримує пенсію за вислугу років як працівник сфери охорони здоров`я (позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Законом №1058-VІ), а отже позивач помилково наполягає на застосуванні положень ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при здійсненні розрахунку стажу та обчисленні періоду роботи після 01.01.2004 в подвійному розмірі. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду. Також, відповідачем зауважено на дискреційних повноваженнях Пенсійного фонду в питаннях призначення (перерахунку) пенсій. З огляду на викладені обставини, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
До відзиву відповідачем надано витребувані судом докази.
02.10.2023 представник позивача адвокат Кадук В.В. отримано доступ до справи за допомогою Електронного кабінету користувача ЄСІТС.
02.10.2023 представником позивача адвокатом Кадук В.В. подано відповідь на відзив, в якій зазначає не погодження з доводами відповідача, обґрунтовуючи свою позицію наступним. Відповідач підтверджує наявність спору про право позивача на зарахування у подвійному розмірі при обчисленні коефіцієнту страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та обґрунтовує, чому у задоволенні цієї вимоги має бути відмовлено по суті. При цьому посилається на не релевантну судову практику, а саме: постанову ВС від 11.10.2019 по справі №329/553/17, постанову ВС від 24.01.2019 по справі №265/4648/14-а. Представник позивач вважає, що більш актуальна судова практика у подібних правовідносинах. Твердження відповідача про те, що періоди роботи з 01.01.2004 у подвійному розмірі зараховуються тільки при призначенні пенсії за вислугу років є безпідставним. Представник також звернула увагу, що з моменту призначення пенсії позивач діяла активно і неодноразово зверталася до відповідача з проханням роз`яснення складової пенсії та її обчислення, однак їй повідомляли про відсутність порушеного права, а так як працівники управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є посадовими особами і діють від імені держави, керуючись положеннями Конституції України, яка забезпечує права кожного громадянина на пенсійне забезпечення. Саме з листів від 30.05.2023 та від 30.06.202023 стало зрозумілим, яким чином розрахований її страховий стаж відповідачем, що зумовило звернення до суду.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 20.02.2015 Жовтневим РВ у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відділу обслуговування громадян №16 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за вислугу років (Список №2) та їй з 18.03.2021 призначено пенсію за віком на пільгових умовах (робота за Списком №2).
з 01.12.2005 по 14.05.2020 Список №2 - Мед. заклад із ст.60 14 років 6 місяців 0 днів (кратність 1);
з 17.05.2020 по 19.05.2020 Список №2 Мед. заклад із ст.60 0 років 1 місяць 0 днів (кратність - 1);
з 01.06.2020 по 15.07.2020 Список №2 Мед. заклад із ст.60 0 років 2 місяці 0 днів (кратність 1);
з 17.07.2020 по 19.07.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 01 місяць 0 днів (кратність - 1);
з 21.07.2020 по 23.07.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 01 місяць 0 днів (кратність - 1);
з 26.07.2020 по 28.08.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 02 місяці 0 днів (кратність - 1);
з 30.08.2020 по 31.03.2021 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 08 місяців 0 днів (кратність - 1).
22.05.2023 адвокат Кадук В.В. звернулась в інтересах позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із адвокатським запитом щодо пенсійного забезпечення (а.с. 10).
09.06.2023 позивач через портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії (а.с. 17 зворотній бік).
з 01.12.2005 по 14.05.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 14 років 06 місяців 0 днів (кратність - 1);
з 17.05.2020 по 19.05.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 01 місяць 0 днів (кратність - 1);
з 01.06.2020 по 15.07.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 02 місяці 0 днів (кратність - 1);
з 17.07.2020 по 19.07.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 01 місяць 0 днів (кратність - 1);
з 21.07.2020 по 23.07.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 01 місяць 0 днів (кратність - 1);
з 26.07.2020 по 28.08.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 02 місяці 0 днів (кратність - 1);
з 30.08.2020 по 31.03.2021 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 08 місяців 0 днів (кратність - 1).
Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у зарахуванні у подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи з 01.12.2005 по 31.03.2021 та з 01.04.2021 по 01.02.2023, звернулась до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
За змістом частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, законодавець пов`язує необхідність підтвердження спеціального трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах. При цьому, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-ІV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
В ході судового розгляду встановлено, що позивачеві призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 18.03.2021.
з 01.12.2005 по 14.05.2020 Список №2 - Мед. заклад із ст.60 14 років 6 місяців 0 днів (кратність 1);
з 17.05.2020 по 19.05.2020 Список №2 Мед. заклад із ст.60 0 років 1 місяць 0 днів (кратність - 1);
з 01.06.2020 по 15.07.2020 Список №2 Мед. заклад із ст.60 0 років 2 місяці 0 днів (кратність 1);
з 17.07.2020 по 19.07.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 01 місяць 0 днів (кратність - 1);
з 21.07.2020 по 23.07.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 01 місяць 0 днів (кратність - 1);
з 26.07.2020 по 28.08.2020 Список 2 - Мед. заклад із ст.60 0 років 02 місяці 0 днів (кратність - 1);
з 30.08.2020 по 31.03.2021 Список 2 - Мед. Заклад із ст.60 0 років 08 місяців 0 днів (кратність - 1).
Отже, спірний пільговий період трудової діяльності позивача з 01.12.2005 по 31.03.2021 зарахований до Списку №2, кратність - 1.
За заявою позивача від 19.06.2023 їй зроблено перерахунок пенсії.
Отже, внаслідок перерахунку збільшився загальний страховий стаж та до нього зарахований період трудової діяльності позивача з 01.04.2021 по 31.03.2021, пільговий стаж за Списком №2 не змінився.
У межах спірних правовідносинах питання полягає у правомірності не зарахування відповідачем періодів трудової діяльності з 01.12.2005 по 31.03.2021 та з 01.04.2021 по 01.02.2023 саме у подвійному розмірі.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 від 10.03.1988, позивач у спірному періоді працювала в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» на наступних посадах:
з 01.12.2005 по 31.05.2020 - медичною сестрою по обслуговуванню доопераційних туберкульозних хворих легенево-хірургічного відділення;
з 01.06.2020 по 05.01.2021 сестрою медичною стаціонару легенево-хірургічного відділення;
з 06.01.2021 по 14.02.2022 - сестрою медичною стаціонару діагностичного відділення для диференціальної діагностики захворювань органів дихання (з 01.05.2021 назву відділення змінено на пульмонологічне відділення, назву посади змінено на сестру медичну стаціонару палатну);
з 15.02.2022 по 01.02.2023 - сестрою медичною поліклініки диспансерно-поліклінічного відділення №4.
У трудовій книжці також містяться відомості про проведення атестації робочого місця та підтвердження права на пільгову пенсію за Списком №2.
Згідно із довідкою Комунального підприємства «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період, що враховується до стажу у подвійному розмірі, від 17.05.2021 №125, вона видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що вона дійсно працювала у Комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради»: з 01.12.2005 по 31.05.2020 - сестрою медичною по обслуговуванню доопераційних туберкульозних хворих легенево-хірургічного відділення; з 01.06.2020 по 05.01.2021 сестрою медичною стаціонару легенево-хірургічного відділення; з 06.01.2021 - сестрою медичною стаціонару діагностичного відділення для диференціальної діагностики захворювань органів дихання.
Згідно із довідкою Комунального підприємства «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» від 24.03.2023 №343, вона видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що вона дійсно працювала повний робочий день у Комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради»: з 01.03.2021 по 30.04.2021 на посаді сестри медичної стаціонару діагностичного відділення для диференціальної діагностики захворювань органів дихання; з 01.05.2021 по 14.02.2022 на посаді сестри медичної стаціонару палатної пульмонологічного відділення; з 15.02.2022 по 01.02.2023 на посаді сестри медичної поліклініки диспансерно-поліклінічного відділення №4.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу; протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» від 28.10.2002 № 385, зокрема, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я.
Перелік закладів охорони здоров`я містить, зокрема, протитуберкульозний диспансер.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 № 514 затверджено «Перелік туберкульозних закладів», в якому міститься: розділ 1. Лікувально-профілактичні заклади, пункт 1.1 Лікарняні: протитуберкульозний диспансер.
За таких обставин, протитуберкульозний диспансер належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою.
Отже, під час розгляду справи встановлено та що не заперечується відповідачем, протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За таких обставин, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи позивача у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Разом з цим, доказів зарахування відповідачем у подвійному розмірі періодів роботи позивача медичною сестрою в протитуберкульозному диспансері з 01.12.2005 по 01.02.2023 матеріали справи не містять.
За змістом пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Разом з тим, в Законі України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено обмежень щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2.
При цьому, Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Положенням частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Враховуючи викладене, зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.
Отже, позивач має право на пільгове обчисленні стажу при призначенні та обрахунку пенсії із зарахуванням спірного періоду трудової діяльності до стажу роботи у подвійному розмірі.
За наведених обставин, відмовляючи у зарахуванні періодів роботи позивача в інфекційному закладі з 01.12.2005 по 31.03.2021 та з 01.04.2021 по 01.02.2023 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач діяв протиправно.
При цьому, права позивача щодо не зарахування періодів її роботи в інфекційному закладі з 01.12.2005 порушені з призначенням пенсії.
За змістом частин 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не зарахування позивачу у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону «Про пенсійне забезпечення» спірних періодів її роботи, тому з метою відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача зарахувати в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди її роботи з 01.12.2005 по 01.02.2023 медичною сестрою в Комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», здійснивши перерахунок пенсії з дати призначення пенсії, тобто з 18.03.2021, та провести виплату з урахуванням проведених платежів, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.
Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд враховує, що зважаючи на предмет позову у цій справі, яким є вимоги позивача щодо перерахунку пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», та беручи до уваги те, що позивач неодноразово зверталась до пенсійного органу із заявами про зарахування спірних періодів її трудової діяльності у подвійному розмірі, однак такий розрахунок пенсії не проведений з вини Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, що встановлено судом у цій справі, строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущений, тому доводи відповідача в цій частині суд відхиляє.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дії (рішення) у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1073,60 грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова