Справа № 420/13954/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/13954/22

Головуючий І інстанції: Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 14.04.2023р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

01.03.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії від 20.09.2022р. №88, прийнятого відносно нього;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити призначення та виплату йому пенсії за вислугу років відповідно до п.«г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.09.2022р. з зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 28.03.1996р. по 03.12.2001р. на посаді докера-механізатора складського комплексу в Дочірньому підприємстві ЗАТ «Совмортранс» та періоду роботи з 11.10.2017р. по 09.09.2022р. в ТОВ «Новолог».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.09.2022р. звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п.«г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Разом із заявою про призначення пенсії, позивачем до пенсійного органу було надано всі необхідні документи, які підтверджують його загальний та пільговий стаж. Однак, відповідач рішенням від 20.09.2022р. №88 відмовив у призначенні зазначеного виду пільгової пенсії у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 необхідного пільгового стажу станом на 11.10.2017 року. Вказане рішення, на переконання позивача, є протиправним та порушує право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.

Відповідачі, у свою чергу, надали до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Херсонській області від 20.09.2022р. №88 в частині не врахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 28.03.1996 р. по 03.12.2001р. на посаді докера-механізатора складського комплексу в Дочірньому підприємстві ЗАТ «Совмортранс». Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12.09.2022р. про призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме в частині врахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 28.03.1996р. по 03.12.2001р. на посаді докера-механізатора складського комплексу в Дочірньому підприємстві ЗАТ «Совмортранс». Стягнуто з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Херсонській області 12.09.2023р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.04.2023р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, відповідач звернув увагу, що задовольняючи позовну вимогу про зарахування до періоду роботи позивача з 28.03.1996р. по 03.12.2001р. до пільгового стажу, суд 1-ї інстанції помилково зазначив, що надання пільгової довідки на підтвердження пільгового стажу є необов`язковою умовою, якщо записи у трудовій книжці виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі місять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Позивач зазначене вище рішення в апеляційному порядку не оскаржив.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Херсонській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

06.06.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Херсонській області, у якому позивач заперечував стосовно її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

ГУ ПФУ в Одеській області, належним чином повідомлене про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 12.09.2022р. звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п.«г» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до якої надано всі документи, які підтверджують загальний та пільговий стаж.

Заява ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до ГУ ПФУ в Херсонській області.

20.09.2022р. рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області №88 позивачу відмовлено у призначенні вищезазначеного виду пільгової пенсії, у зв`язку із відсутністю у нього необхідного пільгового стажу станом на 11.10.2017р. Зокрема, за наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу, страховий стаж позивача складає 39 років 02 місяці 17 днів, а спеціальний стаж - 15 років 9 місяців 29 днів (з необхідних 20 років).

Вважаючи рішення відповідача від 20.09.2022р. за №88 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог і, відповідно, з неправомірності спірного рішення ГУ ПФУ в Херсонській області.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, у преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. за №1788-XII передбачено, що вказаний Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

За вказаним Законом призначаються трудові пенсії, до яких відносяться пенсії за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника та за вислугу років (ст.2 Закону №1788-XII).

У відповідності до ст.12 Закону №1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно зі ст.51 Закону №1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно- розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового Флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення).

Як передбачено п.«г» ч.1 ст.55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VІІІ), право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах:

чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі;

жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Отже, за змістом наведених норм пенсія за вислугу років відповідно до ст.55 Закону №1788-ХІІ є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

Пунктом «г» ч.1 ст.55 Закону №1788-ХІІ (після внесення змін Законом №213-VІІІ) передбачалося, що право на пенсію за вислугу років мають механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абз.2 та 3 цього пункту, у період до 01.04.2024р. право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абз.15-23 п.«б» ч.1 ст.13 цього Закону.

Згідно з абз.3-13 п.«б» ч.1 ст.13 Закону №1788-ХІІ, за відсутності стажу роботи, встановленого абз.1 цього пункту, у період до 01.04.2024р. пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

з 01.04.2021р. по 31.03.2022р. - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;

з 01.04.2022р. по 31.03.2023р. - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;

з 01.04.2023р. по 31.03.2024р. - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.

11.10.2017р. набув чинності Закон №2148-VIII, у зв`язку з чим особам, які на день набрання чинності цього Закону мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст.52,54 та 55 Закону №1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ.

При цьому, норми Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VIII, тобто 11.10.2017р., мають вислугу та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

У той же час, як загальновідомо, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019р. у справі №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.«а» ст.54, ст.55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законами №213-VІІІ та №911-VIII.

Слід зазначити, що змінами, внесеними Законами №213-VІІІ та №911-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-ХІІ було:

- підвищено на п`ять років вік виходу на пенсію для жінок, зайнятих на визначених п.п. «а», «б», «в», «г», «д» ст.55 Закону №1788-ХІІ роботах;

- підвищено на п`ять років (загальний) стаж роботи, що необхідний для призначення пенсії за вислугу років, для категорій працівників, визначених п.п. «а», «б», «в», «г», «д», «є» ст.55 Закону №1788-ХІІ (зокрема, для чоловіків змінено загальний стаж роботи з 25 років до 30 років);

- підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених п. «а» ст.54, п.п. «д», «е», «ж» ст.55 Закону №1788-ХІІ.

Ухвалюючи Рішення у справі №2-р/2019, Конституційний Суд України дійшов висновків, наслідком яких стала неконституційність оспорюваних норм:

- положення п. «а» ст.54, ст.55 Закону №1788-ХІІ, зі змінами, внесеними Законом №911-VIII у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п. «а» ст.54 Закону №1788-ХІІ, та 55 років для осіб, зазначених у п.п. «є», «ж» ст.55 Закону №1788-ХІІ, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст.ст.1,3, ч.3 ст.22 та ст.46 Основного Закону України;

- положення п. «а» ст.54, ст.55 Закону №1788-ХІІ, зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави;

- оспорювані положення п. «а» ст.54, ст.55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, суперечать положенням ст.ст.1,3,46 Конституції України, законодавець, зрівнявши вік виходу на пенсію для чоловіків і жінок, зайнятих на визначених п.п. «а», «б», «в», «г», «д» ст.55 Закону №1788-ХІІ роботах, що пов`язані зі шкідливим впливом на здоров`я та призводять до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, скасував спеціальні гарантії щодо охорони праці і здоров`я жінок та встановлені спеціальні умови набуття права на пенсію за вислугу років, внесені Законом №213-VІІІ зміни до п.п. «а», «б», «в», «г», «д» ст.55 Закону №1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок є такими, що суперечать ч.3 ст.24 Конституції України.

У цьому контексті, суд попередньої інстанції цілком вірно звернув увагу на те, що Законом №213-VІІІ було підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, саме для категорій працівників, визначених п. «а» ст.54, п.п. «д», «є», «ж» ст.55 Закону №1788-ХІІ, втім, у даному випадку, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст.55 Закону №1788-ХІІ, вимоги якої щодо необхідного спеціального стажу для призначення пенсії (не менше 20 років) законодавцем не змінювались, та неконституційними не визнавались.

Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом саме на 11.10.2017р., в даному випадку, не менше 25 років та спеціальний стаж у розмірі не менше 20 років.

Так, як встановлено з матеріалів справи, ГУ ПФУ в Херсонській області не було враховано до пільгового страхового стажу позивача періоду його роботи з 28.03.1996р. по 03.12.2001р. на посаді докера-механізатора складського комплексу в Дочірньому підприємстві ЗАТ «Совмортранс», адже позивачем не було надано уточнюючу довідку з підприємства.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Херсонській області, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.

Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У свою чергу, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.

Так, як чітко вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 20.07.1985р., а саме з запису №12 (28.03.1996р.), позивач - ОСОБА_1 з 28.03.1996р. прийнятий на посаду докера-механізатора складського комплексу у Дочірньому підприємстві ЗАТ «Совмортранс», а 03.12.2001р. - звільнений з цієї посади за власним бажанням, про що свідчить запис від 03.12.2001р. №13 (наказ від 03.12.2001р. №155/л).

Як встановлено колегією суддів, трудова книжка позивача оформлена належним чином, записи у ній є достатньо чіткими та цілком розбірливими, мають усі необхідні реквізити, скріплені печатками Дочірнього підприємства ЗАТ «Совмортранс» і беззаперечно підтверджують зайнятість останнього на відповідній посаді. При цьому, надана трудова книжка позивача має усі кваліфікуючі ознаки, що відносять вказану роботу до спеціального (пільгового), а тому будь-які уточнюючі довідки підприємства за відповідний період стажу не є обов`язковими для призначення пенсії. Пенсійним органом, у свою чергу, не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом іншого судового розгляду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірний період роботи позивача є належним чином підтвердженим трудовою книжкою та іншими доказами, наявними у матеріалах справи, а отже будь-яких правових підстав для неврахування його до страхового стажу не має.

Таким чином, за наявності вищевказаних записів у трудовій книжці позивача, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу період роботи на посаді докера-механізатора складського комплексу в Дочірньому підприємстві ЗАТ «Совмортранс» з 28.03.1996р. по 03.12.2001р. до спеціального (пільгового) стажу при вирішенні спірного питання про призначення пенсії.

Жодного спростування вищевказаних висновків відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 07.11.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко