Справа № 560/5126/22
Суддя: Мазурок О. В.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5126/22
Провадження № 2-а/686/25/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі представника позивача Прядуна Р.В.

представника відповідача Фортельної Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення. Просить судвизнати протиправною та скасувати постанову Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 13.04.2022 року серії ПРМХМ 000805 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі З400 гривень. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 13.04.2022 року серії ПН МХМ 000805 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесене щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування свого позову вказав, що 13 квітня 2022 року він перебував вдома за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 . Близько 10 години 13.04.22 року до нього додому прийшли працівники поліції, та з`ясувавши його ім`я, а також те, що він є громадянином російської федерації, фактично затримали його та позбавили засобів зв`язку, забравши у нього мобільний телефон, з тих підстав, що, начебто, він перебуває на території України протиправно та може становити загрозу безпеці держави.

Після цього його примусово, у супроводі озброєних поліцейських, було

доставлено до ГУНП в Хмельницькій області для проведення співбесіди. А згодом

його також доставили до Управління Державної міграційної служби України в

Хмельницькій області по вулиці Грушевського, 87 у м. Хмельницькому.

Працівники управління, не з`ясувавши належним чином усіх обставин справи, склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення ПН МХМ 000805. В ході складення протоколу та його «розгляду» працівниками йому не було роз`яснено прав та обов`язків і не надано можливості скористатися правовою допомогою, тому він був вимушений підписати всі документи, на які вказували працівники поліції. Одразу ж, після складення протоколу цього ж дня, тобто 13.04.2022 року, інспектором управління було винесено відносно нього постанову ПН МХМ 000805 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень. Згодом, на підставі означеної постанови 13.04.2022 року відносно нього винесено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, за підписом заступника начальника управління.

На думку управління, він прибув на територію України востаннє 2010 року і

мав право перебувати на території України 90 днів протягом 180 днів, однак,

начебто, він як іноземний громадянин на день контролю перебував на території

України понад встановлений строк, чим, нібито, порушив передбачений

законодавством термін, перейшовши на нелегальне становище.

На додачу до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень, оскаржуваним рішенням йому заборонено в`їзд в Україну терміном на три роки до 13.04.2025. Однак, викладені вище обставини щодо того, що, начебто, перебував на території України без правових підстав з 2010 року, не відповідають дійсності.

Він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Хмельницькому. Його матір - українка за походженням, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

З 1993 по 1996 роки він відвідував дошкільний навчальний заклад №31, а згодом1996 по 2005 роки навчався в Хмельницькій НВК №4, що підтверджується

документами про закінчення навчання. 19 січня 2004 року йому присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

У 2008 році він закінчив навчання у Хмельницькому ПТУ №25 та здобув

професію «Оператор комп`ютерного набору. Обліковець», що підтверджується

відповідним додатком до диплома та довідкою навчального закладу.

З 2009 по 2011 роки працював у ТОВ «Хмельницьк-Інфоком» інженером-монтажником.

04.11.2011 р. отримав ведійське посвідчення, видане Хмельницьким УДАІ УМВС України, а в 2017 році придбав автомобіль, що підтверджується копіями посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

З 2012 по 2016 рік працював в ТОВ «Х-Сіті» на різних посадах, а у період з 2016 по 2019 рік працював на різних підприємствах у м.Хмельницькому.

14 вересня 2014 року я одружився з мешканкою Хмельницького ОСОБА_3 , з якою проживав за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, паспорта дружини.

У період з 15.03.2019р. по 15.03.2022 р. відбував покарання у вищі позбавлення волі у Шепетівській виправній колонії №98, що підтверджується копією довідки про звільнення.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його бабуся ОСОБА_4 , яка була моїм опікуном з 2003 року і після якої я успадкував квартиру за адресою АДРЕСА_1 , де наразі і проживає, що підтверджується копією рішення про встановлення опіки від 10.07.2003 року № 589 та заповіту.

Таким чином, він за походженням є українцем і на час народження фактично та згідно закону набув громадянство України, однак, в силу свого малолітнього віку об`єктивно не міг отримати паспорт громадянина України допоки не досяг 16 років.

У 2006 році, не виїжджаючи з України, в Генеральному

консульстві рф у Львові він отримав закордонний паспорт громадянина російської федерації, оскільки мав на це право за походженням, адже його батько був росіянином.

Закордонний паспорт йому був потрібен для того, щоб отримати спадщину на території російської федерації, куди виїхали його батьки на постійне проживання. Пізніше його мати на території росії померла, а батько більше 5 років був безвісти зниклий.

Таким чином, у серпні 2007 року він прибув до міста Калінінград російської федерації, де отримав внутрішній паспорт російської федерації. 18.06.2010р. , отримав другий внутрішній паспорт рф у зв`язку з настанням 21року та продажу нерухомості на території росії.

Після оформлення усіх формальностей і продажу власності, повернувся в Україну і більше не покидав її територію та постійно проживав і працював.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Направив до суду відзив, в якому вказала, що відповідно до свідоцтва про народження від 13.06.1989 року позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Хмельницькому, УРСР. Батько позивача ОСОБА_5 та матір ОСОБА_6 громадянами України не являлися та проживали на території російської федерації. Громадянство України, відповідно до вимог закону України «Про громадянство України» позивач не набував, паспорт громадянина України по досягненні 16-ти річного віку не отримував. 07.09.2006 року позивач отримав паспорт громадянина російської федерації для виїзду за кордон та відповідно до відмітки в даному паспорті у 2008 році знятий з обліку в посольстві в м.Львові та виїжджає на проживання в м.Калінінград, російська федерація.18.06.2010 року позивач отримав паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_2 . Таким чином, останній набув громадянство російської федерації та не являється громадянином України. Крім того, 20.05.2011 року Позивач звернувся до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, тим самим підтвердивши що він не являється громадянином України. За результатами розгляду заяви 12.07.2011 року було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію на підставі п.З ч.З ст.4 Закону України «Про імміграцію» та на підставі дозволу 27.07.2011 року видано безтермінову посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 . 25.01.2022 року з Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України до відповідача надійшло подання про скасування позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні в зв`язку із засудженням останнього Хмельницьким міськрайонним судом до трьох років позбавлення волі за вчиненім кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.309, ч. 4,1,2 ст.307 КК України. 14.02.2022 року позивачу до ДУ «Шепетівська виправна колонія №98», де він на той час відбував покарання. Відповідачем рекомендованим листом (фіскальний чек №701 від 15.02.2022 року) було направлено рішення про скасування дозволу на імміграцію. Відповідно до довідки про звільнення виданої ДП «Шепетівська виправна колонія №98» від 15.03.2022 року відповідач відбував покарання у зазначеній колонії з 22.06.2020 по 15.03.2022 року. Таким чином, відповідач після звільнення з ДП «Шепетівська виправна колонія №98» зобов`язаний був покинути територію України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 18.06.2010 року отримав паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_2 .

20.05.2011 року позивач звернувся до відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Хмельницькійобласті із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.

12.07.2011 року було прийнято висновок про надання дозволу на імміграцію на підставі п.З ч.З ст.4 Закону України «Про імміграцію» ОСОБА_7 громадянину російської федерації.

25.01.2022 року з Управління стратегічних розслідувань в Хмельницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі-Управління) до відповідача надійшло подання про скасування позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні в зв`язку із засудженням останнього Хмельницьким міськрайонним судом до трьох років позбавлення волі за вчиненім кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.309, ч.ч. 4,1,2 ст.307 КК України.

14.02.2022 року начальником управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області було рішення №290 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_7 . Відповідно до вказаного рішення та вимог ч.2 ст. 13 Закону України «Про імміграцію» особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до довідки про звільнення виданої ДП «Шепетівська виправна колонія №98» від 15.03.2022 року відповідач відбував покарання у зазначеній колонії з 22.06.2020 по 15.03.2022 року. Таким чином, відповідач після звільнення з ДП «Шепетівська виправна колонія №98» зобов`язаний був покинути територію України.

13.04.2022 року Державною міграційною службою України в Хмельницькій області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни російська федерація ОСОБА_1 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 12.05.2022 року.

Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" встановлено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 указаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворенні на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення. Рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони подальшого в`їзду обчислюється з дня винесення такого рішення. Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в`їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в`їзду.

Процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначає Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150.

За правилами пункту 2 вказаного Порядку іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Порядку №150 строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. До короткострокових віз прирівнюються візи типу С-2, С-3, Б, Л, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії).

Як встановлено судом, позивач є громадянином російської федерації та 18.06.2010 року отримав паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_2 .

12.07.2011 року було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію ОСОБА_1

14.02.2022 року Державної міграційної служби України в Хмельницькій області було прийнято рішення №290 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_7 . Відповідно до вказаного рішення та вимог ч.2 ст. 13 Закону України «Про імміграцію» особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області про визнання протиправним і скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну (справа №686/16963/22), позовну заяву залишено без задоволення.

За таких обставин суд вважає, що рішення від 13.04.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця ОСОБА_7 законне та скасуванню не підлягає.

Частиною 1 статті 203 КУпАП передбачено, що перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування) - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Постановою управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області ПРМХМ 000805 від 13.04.2022 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 КУпАП. Вказаною постановою встановлено, що 13 квітня 2022 року о 14 год. 30 хв. за адресою Грушевського, 87 під час відпрацювання спільно з працівниками поліції було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування. Місце скоєння правопорушення

м. Хмельницький. Вказане є порушенням ч.1,3 ст. 3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 2 Порядку затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012.

До суду не надано доказів тому, оскаржувана постанова є протиправною, а тому підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна заява підлягаю залишенню без задоволення.

Керуючись Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", Постановою Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.2012 року «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», ч. 1 ст. 203, КУпАП, ст.23 ст. ст. 77, 78, 241 - 246, 257, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення про примусове повернення відмовити.

На рішення суду через суд першої інстанції може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 02.11.2023 року.

Суддя: