Справа № 300/3167/23
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" листопада 2023 р. справа № 300/3167/23
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,
Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 01.06.2023 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач 1, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якій просив:
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до спеціального стажу період роботи на посаді медсестри лікувально-трудового профілакторію з 09.07.1984 по 14.03.1985;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити, нарахувати і виплатити грошову допомогу за 10 (десять) місяців, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом уточнення складу відповідачів в цій справі відповідно до заявлених позовних вимог та зазначення відомостей про них, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 160 КАС України.
ОСОБА_1 12.06.2023 подав до суду позовну заяву у новій редакції, якою частково усунув виявлені судом недоліки, визначивши відповідачем лише ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, та зменшивши позовні вимоги, які викладено у такій редакції:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №4350-3904/С-02/8-0900/23 від 18.05.2023;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до спеціального стажу період роботи на посаді медичної сестри лікувально-трудового профілакторію з 09.07.1984 по 14.03.1985;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити, нарахувати і виплатити грошову допомогу за 10 (десять) місяців, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 відкрито провадження в цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративно судочинства України (надалі, також - КАС України) (а.с. 32-34).
Пунктом 2 резолютивної частини цієї ухвали залучено до участі у справі №300/3167/23 співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (надалі, також відповідач 2, ГУ ПФУ в Сумській області).
Згідно довідки про доставку електронного листа ухвала про відкриття провадження від 19.06.2023 по справі №300/3167/23 доставлена в електронний кабінет ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 19.06.2023 (а.с. 36).
Також згідно довідок про доставку електронного листа адміністративний позов від 01.06.2023 та ухвала про відкриття провадження від 19.06.2023 по справі №300/3167/23 доставлені до електронного кабінету ГУ ПФУ в Сумській області 22.06.2023 (а.с. 37-38).
Представником ГУ ПФУ в Івано-Франківській області в системі «Елетронний суд» 13.07.2023 сформовано клопотання про долучення доказів, в якому повідомлено про неможливість подання матеріалів електронної пенсійної справи позивача, оскільки така справа після призначення пенсії засобами програмного забезпечення передана до органу, що призначає пенсію за місцем проживання (а.с. 53).
Інших заяв, в тому числі заяв по суті справи, від відповідача 2 до суду не надходило.
Частиною 6 статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.03.1982 (а.с. 4-12) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серед іншого, з 09.07.1984 по 14.03.1985 працював на посаді медсестри в Установі ВІ-304/П29.
Відповідно до довідки Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» №18/1-17-23/С-20 від 07.04.2023 Установа ВІ-304/П29 неодноразово перейменовувалась та згідно наказу Міністерства юстиції України від 14.05.2020 №1654/5 реорганізована шляхом приєднання до Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» (а.с. 19).
ОСОБА_1 12.04.2023 звернувся до відділу обслуговування громадян №7 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою від 12.04.2023 про допризначення пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами для виплати 10 пенсій (а.с. 43-44).
Листом №4350-3904/С-02/8-0900/23 від 18.05.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивача про те, що до страхового стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, не зараховано період роботи з 09.07.1984 по 14.03.1985, оскільки Установа ВІ-304/П29 (Державна установа «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)»), не передбачена Переліком №909. Вказало про те, що стаж за вислугу років склав 34 роки 09 місяців 22 дні та про те, що рішення прийнято відповідно до чинного законодавства. Також зазначило, що пенсія призначена та виплачується відповідно до норм чинного законодавства (а.с. 15-16).
Не погоджуючись з відмовою у виплаті грошової допомоги, позивач звернулася до суду з метою захисту порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі, також - Закон №1058).
За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058 страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058).
Приписами пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058 визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.
Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за №1191 (надалі, також - Порядок №1191), до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (надалі, також Перелік №909).
Вимоги пунктів 5-7 Порядку №1191 передбачають, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення.
Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (35 років для чоловіків) роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.
Як з`ясовано судом, позивачу не зараховано до спеціального стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, період роботи з 09.07.1984 по 14.03.1985 в Установі ВІ-304/П29 (Державна установа «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)»), оскільки така установа не передбачена Переліком №909.
Досліджуючи наявність правових підстав для врахування до спеціального страхового стажу позивача періоду роботи з 09.07.1984 по 14.03.1985, суд зазначає таке.
Згідно з положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (надалі, також - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Суд зауважує, що позивач на підтвердження наявного трудового стажу, в тому числі спеціального страхового стажу, подавав копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.03.1982.
Позивач з 09.07.1984 по 14.03.1985 працював на посаді медсестри в лікувально-трудовому профілакторії, зокрема, в Установі ВІ-304/П29 (тепер - Державна установа «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)»).
Діяльність лікувально-трудових профілакторіїв передбачалася постановою Ради Міністрів Української РСР від 25.07.1972 №346 "Про затвердження Положення про лікувально-трудові профілакторії для примусового лікування і трудового перевиховання хронічних алкоголіків і наркоманів".
Тобто, такі установи як лікувально-трудові профілакторії були призначені для примусового лікування і трудового перевиховання осіб з алкогольною та наркотичною залежностями і функціонували в системі органів виконання покарань.
При цьому, розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Тобто Переліком №909 лікувально-трудові профілакторії віднесено до закладів охорони здоров`я.
Таким чином, позивач, працюючи з 09.07.1984 по 14.03.1985 на посаді медсестри в Установі ВІ-304/П29, яка була лікувально-трудовим профілакторієм в системі органів виконання покарань (на теперішній момент реорганізована та приєднана до Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)», був працівником охорони здоров`я.
Відповідно до п. 52, 56 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
За наведених підстав та вказаних правових норм, суд дійшов висновку, що стаж роботи позивача з 09.07.1984 по 14.03.1985 на посаді медсестри в Установі ВІ-304/П29 слід віднести до його пільгового стажу в розумінні пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Подібний підхід до трактування норм пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліку №909 міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №442/456/17 та постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі №120/4377/18-а.
Відповідачами не заперечується наявність у позивача спеціального стажу 34 роки 9 місяців та 22 дні.
Також до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" підлягає зарахуванню і спірний період роботи позивача з 09.07.1984 по 14.03.1985 на посаді медсестри в Установі ВІ-304/П29.
Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що у позивача наявний необхідний спеціальний стаж роботи (більше 35 років), робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому ОСОБА_1 має право на нарахування та виплату грошової допомоги.
Окрім цього, позивачу вперше пенсія призначена 02.01.2023 та на момент виходу на пенсію позивач працював в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення, зокрема, на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів Івано-Франківської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги, що підтверджується записом №14 від 01.04.2020 його трудової книжки (а.с. 4-11).
Таким чином, позивач при призначенні пенсії за віком мав право на отримання грошової допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення " Закону №1058-IV.
При цьому, вирішуючи питання щодо відповідача, який має відновити порушено право позивача, слід зазначити таке.
Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із заявою від 12.04.2023 про допризначення пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами для виплати 10 пенсій до відділу обслуговування громадян №7 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.
Водночас, слід врахувати, що відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (надалі, також Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного вбачається, що після реєстрації 12.04.2023 заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який розглянув і вирішив, за принципом екстериторіальності, питання про наявність чи відсутність права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, в розумінні Порядку №22-1 є ГУ ПФУ в Сумській області, яке, власне, й прийняло рішення №68 від 17.04.2023 про відмову в перерахунку пенсії.

Судом, в ухвалі від 06.06.2023 про залишення позовної заяви без руху, звернено увагу позивачу, що згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, органом пенсійного забезпечення, який розглядав заяву ОСОБА_1 від 12.04.2023 і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на виплату одноразової грошової допомоги було ГУ ПФУ в Сумській області.

Однак позивач не скористався рекомендаціями суду щодо визначення відповідача у цій справі та помилково визначив відповідачем лише ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, до якого і звернув позовні вимоги згідно позовної заяви у новій редакції від 12.06.2023.

Таким чином суд, керуючись статтею 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області №68 від 17.04.2023 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

З приводу позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за №4350-3904/С-02/8-0900/23 від 18.05.2023, суд зазначає, що така відповідь за №4350-3904/С-02/8-0900/23 від 18.05.2023 не є рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні спірної допомоги в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

У спірному випадку, як встановлено судом вище, рішення, яким порушено право позивача на отримання грошової допомоги, та яке прийнято за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , поданої у належній формі, є рішення №68 від 17.04.2023 ГУ ПФУ в Сумській області.

Натомість лист №4350-3904/С-02/8-0900/23 від 18.05.2023 наданий позивачу у відповідь на його заяву про перегляд рішення ГУ ПФУ в Сумській області №68 від 17.04.2023, на що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не має повноважень, оскільки скарга на рішення пенсійного органу подається до органу Пенсійного фонду України, тобто органу вищого рівня, а не того ж рівня, що приймав спірне рішення.

Зважаючи на викладене, вимога про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за №4350-3904/С-02/8-0900/23 від 18.05.2023 є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Оскільки заяву ОСОБА_1 від 12.04.2023 за принципом екстериторіальності передано на розгляд ГУ ПФУ в Сумській області, пенсійним органом, який має відновити порушене право позивача є саме ГУ ПФУ в Сумській області, на яке слід покласти обов`язок щодо зарахування періоду роботи позивача з 09.07.1984 по 14.03.1985 на посаді медсестри в Установі ВІ-304/П29 до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення та призначити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.

Водночас, як зазначено судом вище, після того, як пенсійний орган, визначений за принципом екстериторіальності призначить пенсію, він передає пенсійну справу до пенсійного органу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, суд не вбачає підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, оскільки таку виплату, у цьому випадку, має здійснити ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, після прийняття відповідного рішення відповідачем 2.

Отже, вимога про нарахування та виплату позивачу спірної допомоги є передчасною та не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, з урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Наявною в матеріалах справи квитанцією №209986372 від 01.06.2023 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із цим позовом у розмірі 1073,60 грн (а.с. 1).

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано.

Відтак, враховуючи, що в результаті розгляду цієї справи встановлено порушення прав позивача саме відповідачем 2, на якого і покладено зобов`язання щодо відновлення таких прав, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн, що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 263, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №68 від 17.04.2023 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи з 09.07.1984 по 14.03.1985 на посаді медсестри в Установі ВІ-304/П29 та призначити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (код ЄДРПОУ - 21108013) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 20551088;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, адреса: вул. Берестовська, буд. 1, м. Суми, 40009, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.