Справа № 160/10695/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2023-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
18 травня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшов позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
Ухвалою суду від 25 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду уточненого позовну заяву із зазначенням правильного найменування відповідача та із зазначенням відомостей відносно нього, що передбачені п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, а також приведенням прохальної частини позову у відповідність до норм п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України (відповідно до кількості учасників справи); доказів на підтвердження обставин, у зв`язку з якими позивач не має можливості подати такі докази самостійно.
На виконання ухвали суду від 25.05.2023 року позивачем 13.06.2023 року подано до суду заяву про усунення недоліків разом з уточненою позовною заявою з тими ж позовними вимогами.
29 червня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
07 липня 2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що не згоден з доводами, наведеними відповідачем у відзиві на позовну заяву, оскільки відсутність паперової копії договору обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті від 07.01.2023 року, строк дії якої до 07.07.2023 року, яка була надана посадовим особам в електронному вигляді, на сьогоднішній день, така норма закону як електронний вигляд страхового полюса законом не заборонена. В додатку «ДІЯ» введеної на Україні на державному рівні законодавчо врегульовані документи як паспорт, ідентифікаційний код, водійське посвідчення, технічний паспорт автомобіля, страховки. До суду позивачем додається кольорова копія договору обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті від 07.01.2023 року, строк дії якої до 07.07.2023 року, яка діяла та діє на даний час, тому зазначені вимоги посадових осіб при складанні акту були безпідставними в порушенні ст. 34, 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Тобто, законом не заборонено користуватися електронними копіями, а раз не заборонено то дозволено. На підставі викладеного, просить задовольнити позов у повному обсязі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Mercedes Benz 412D, номерний знак НОМЕР_1 .
Керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок 1567) головним спеціалістом Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Опря В.З. та старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Хітровським Д.В. 08.03.2023 року о 12 год. 35 хв. проводилась рейдова перевірка на автомобільній дорозі Н-14, Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв, 46 км.
За наслідками перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №318890 від 09.03.2023. Зі змісту вказаного акту слідує, що під час перевірки виявлене порушення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 61 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, а саме: була відсутня копія договору (полісу) обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті. У тому числі порушення відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що полягала у відсутності на момент проведення перевірки документів.
Водій надав пояснення щодо порушень, а саме: договір обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті надано в електронному вигляді.
Не погоджуючись із спірною постановою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, передбачена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (Порядок №1567).
Згідно з абзацом 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до ст.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг (ст.5 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).
Частинами 14, 17 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Пунктом 13 Порядку №1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (п. 20 Порядку № 1567).
Відповідно до пунктів 21, 22 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
Пунктом 22 Порядку №1567 передбачено, у разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Згідно із пунктом 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Пунктом 26 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).
Пунктом 27 Порядку №1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
З наведеного слідує, що згідно правил Порядку №1567, ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, що в свою чергу, не перешкоджало у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника розглянути справу про порушення без його участі.
Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України, крім адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, які зараховуються до державного дорожнього фонду.
Суд зазначає, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Діючим законодавством не визначено такий акт, як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Даний документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, а тому, з метою дотримання принципу змагальності сторін, диспозитивної та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, закріплених у КАС України, наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.
Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону , - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Здійснення внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом здійснюються відповідно до Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 (далі - Правила № 176).
Згідно з пунктом 51, 55 Правил № 176 нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.
Замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.
Пунктом 58 Правил № 176 передбачено, що під час здійснення нерегулярних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів.
Під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті (пункт 61 Правил № 176).
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 р. №959 затверджено Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті.
Так, пунктом 1 Положення № 959 визначено порядок здійснення обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані, а також працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (водіїв).
Пунктом 5 Положення № 959 передбачено, що відносини між перевізниками та страховиками щодо страхування пасажирів і водіїв визначаються укладеними між ними договорами доручення та договорами страхування.
Пунктом 3 Положення № 959 передбачено, що кожному застрахованому пасажиру перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватись на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Оскільки при нерегулярних пасажирських перевезеннях видача квитків не передбачена, відносини між перевізниками та страховиками щодо страхування пасажирів і водіїв визначаються укладеними між ними договорами доручення та договорами страхування.
З огляду на наведені норми законодавства, чинного на момент проведення перевірки, в контексті встановлених обставин справи, суд зауважує, що поліс (сертифікат) обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті пасажирів є одним з тих документів, який має пред`явити водій транспортного засобу, що здійснює перевезення пасажирів автомобільним транспортом.
Разом з тим, визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, щодо допущення позивачем порушення вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 61 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, а саме, щодо відсутності у водія транспортного засобу марки Mercedes-Benz 412D, державний номерний знак НОМЕР_1 копії договору (полісу) обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, суд враховує наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем укладено з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Оберіг» (Страховик) договір доручення №30-006954 від 07.01.2023 року на проведення обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті під час здійснення нерегулярних пасажирських перевезень.
Позивач у позові вказує, що у водія при собі був наявний повний пакет документів, у тому числі договір обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, який водій пред`явив інспекторам у електронній формі, проте відповідачем було це проігноровано.
При складанні акту №318890 від 09.03.2023 року водій транспортного засобу ОСОБА_2 підписав акт, про що наявний відповідний запис, пояснення про причини порушень: страховий поліс є в електронному вигляді.
Позивач зазначає, що під час проведення рейдової перевірки, водій ОСОБА_2 мав при собі повний пакет документів для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, у тому числі договір обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті. Однак, після проведення інспекторами перевірки, водій ОСОБА_2 помітив, що із наявного пакета документів був відсутній саме договір обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.
Між тим, позивачем не було надано до суду доказів протиправності дій з боку відповідача, щодо тверджень, що всі документи були в наявності під час перевірки, суд не має змоги ідентифікувати, які саме документи були в наявності при водієві який здійснював перевезення пасажирів, без прямого вказування на їх назву та їх реквізитів.
Таки чином, позивачем документально не доведено дотримання ним вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та не спростовано викладених обставин в Акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.03.2023 за №318890.
Отже, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що спірна постанова є правомірною, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, повно та всебічно розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши у сукупності наявні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому статтею 139 КАС України, немає.
Керуючись статтями 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева