Справа № 160/17246/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
17 липня 2023 року представник ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.06.2019 перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 23.10.2007 по 06.04.2017 згідно довідки №67 від 06.04.2017 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум, з 01.05.2023 перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.04.1974 по 03.04.1975, згідно трудової книжки від 21.12.1973, а також зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 23.10.2007 по 30.12.2020 згідно довідки №377 від 24.04.2023, та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову зазначено, що позивачу була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", натомість період її роботи в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» ДОР з 23.10.2007 р. по 06.04.2017 р. згідно довідки №67 від 06.04.2017 р. та з 23.10.2007 р. по 30.12.2020 р. згідно довідки №377 від 24.04.2023 р. протиправно не зараховано Пенсійним фондом у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також, відповідачем протиправно не зараховано період роботи позивача з 01.04.1974 р. по 03.04.1975 р. згідно трудової книжки від 21.12.1973 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
30.08.2023 р. до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить суд відмовити в їх задоволенні, з огляду на наступне.
Позивачу, ОСОБА_1 , з 10.02.2009 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-УІ від 09.03.2003.
07.04.2023 позивач звертається до територіального органу Пенсійного фонду України щодо питання пенсійного забезпечення.
Представник відповідача також вказує, що відповідно до приписів законодавства, обчислення стажу при розрахунку розміру пенсії здійснюється наступним чином: за період до 01.01.2004 - на підставі записів трудової книжки (ст. 56, 60, 62 Закону України Про пенсійне забезпечення); починаючи з 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Положення ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно відповідно до яких, починаючи з 01.01.2004 здійснюється обчислення стажу для призначення пенсії, не містять приписів щодо обчислення стажу в подвійному розмірі, зокрема і стажу роботи на посадах рентгенолаборанта рентгенологічного відділення (кабінетів) в КП "Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР".
Враховуючи вищевикладене, період роботи з 23.10.2007 по 28.02.2017 в КЗ "Криворізький протитуберкульозний диспансер №2" зараховано до загального страхового стажу в одинарному розмірі відповідно до статті 24 Закону №1058.
Представник відповідача звертає увагу, що позивач отримує пенсію за віком, а не пенсію за вислугу років як працівник сфери охорони здоров`я, в свою чергу відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача після 01.01.2004 в подвійному розмірі.
Правова позиція Верховного Суду в питанні вирішення спорів щодо обчислення стажу роботи відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є однозначною та зводиться до того, що якщо пенсіонер отримує пенсію, призначену за Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, то відсутні підстави для зарахування періоду роботи позивача після 01.01.2004 в подвійному розмірі при обчисленні пенсії (постанова Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №329/553/17, постанова Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 265/4648/14-а).
Крім того, представник відповідача зазначає, що період роботи позивача з 01.04.1974 по 03.04.1975 не зараховано до загального трудового стажу, оскільки трудова книжка позивача оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 №162, а саме наявні виправлення дати наказу про звільнення.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач, є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 10.02.2009 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З метою перевірки правильності обчислення пенсії позивачем 04.04.2023 року був укладений договір про надання правничої допомоги.
Представник позивача звернулась 06.04.2023 року з адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про надання копій документів з пенсійної справи ОСОБА_1 та інформації.
Після ознайомлення з наданими документами з`ясовано, що в матеріалах пенсійної справи міститься довідка № 67 від 06.04.2017 р., видана КЗ "Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2" ДОР, якою підтверджується, що ОСОБА_1 працювала в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР з 23.10.2007 року (наказ № 85-к від 23.10.2007 р.) по теперішній час кухонним робітником харчового блоку. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № III-IV від 10.07.2003 р. період роботи з 23.10.2007 по теперішній час зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Рішенням відповідача про перерахунок пенсії (факт працевлаштування/звільнення) № 68 від 23.06.2021 пенсія за віком виплачувалася позивачу з 02.02.2021 у розмірі 2592,54 грн. Страховий стаж позивача складав 34 роки 7 місяців 2 дні.

Рішенням відповідача про перерахунок пенсії (індивідуально масовий, індексація заробітку) № 68 від 24.06.2021 пенсія за віком виплачувалася позивачу з 01.03.2021 у розмірі 2692,54 грн. Страховий стаж позивача складав 34 роки 7 місяців 2 дні.

Рішенням відповідача про перерахунок пенсії (індексація заробітку, масовий) № 68 від 22.02.2022 пенсія за віком виплачувалася позивачу з 01.03.2022 у розмірі 2692,54 грн. Страховий стаж позивача складав 34 роки 7 місяців 2 дні.

Рішенням відповідача про перерахунок пенсії (МП по стажу, абз.3 ч.4 ст.42 ЗУ №1058 масовий) № 68 від 22.05.2022 пенсія за віком виплачувалася позивачу з 01.04.2022 у розмірі 2700,73 грн. Страховий стаж позивача склав 37 років 3 місяці 18 днів. Однак, випискою про періоди страхового стажу внаслідок перерахунку пенсії 2022 року підтверджується, що періоди роботи з 01.10.2007 по 12.10.2007, з 01.11.2007 по 31.03.2011, з 01.04.2011 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 31.03.2015, з 01.04.2015 по 28.02.2017 зараховані до страхового стажу для обчислення пенсії у одинарному розмірі, замість подвійного.

Згідно рішення про перерахунок пенсії (індексація заробітку, масовий) № 68 від 26.02.2023 розмір пенсії за віком позивача станом на 01.03.2023 складав 2800,73 грн., страховий стаж становив 37 років 3 місяці 18 днів. При цьому з виписки про періоди страхового стажу слідує, що періоди роботи з 01.10.2007 по 12.10.2007, з 01.11.2007 по 31.03.2011, з 01.04.2011 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 31.03.2015, з 01.04.2015 по 28.02.2017 зараховані до страхового стажу для обчислення пенсії у одинарному розмірі, замість подвійного.

На адвокатський запит представника позивача від 07.04.2023 року листом від 11.04.2023 року №0400-010304-8/47076 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота, зокрема, у інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Після набрання чинності Законом №1058, тобто з 01 січня 2004 року, всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі, у подвійному розмірі обчислюються періоди роботи в зазначених відділеннях тільки для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Враховуючи викладене, період роботи з 23.10.2007 по 28.02.2017 в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» ДОР зараховано до загального страхового стажу в одинарному розмірі.

До загального страхового стажу не зараховано період роботи з 01.04.1974 по 03.04.1975, у зв`язку із виправленням дати наказу про звільнення, що суперечить Інструкції №162, про що ОСОБА_1 була повідомлена під особисту заяву від 09.04.2009.

11 травня 2023 року позивач через портал електронних послуг ПФУ та через засоби поштового зв`язку звернулася до відповідача із заявою, в якій просила:

- зарахувати у подвійному розмірі для обчислення пенсії згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 23.10.2007 по 06.04.2017 на посаді кухонного робітника харчоблоку в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР згідно довідки № 67 від 06.04.2017;

- з 01.06.2019 року перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 23.10.2007 по 06.04.2017 на посаді кухонного робітника харчоблоку в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР на підставі довідки № 67 від 06.04.2017 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум;

- зарахувати у подвійному розмірі для обчислення пенсії згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 23.10.2007 по 30.12.2020 на посаді кухонного робітника харчоблоку в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР згідно довідки № 377 від 24.04.2023.

- з 01 травня 2023 року перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком із зарахуванням для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 23.10.2007 по 30.12.2020 на посаді кухонного робітника харчоблоку в КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР на підставі довідки № 377 від 24.04.2023.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 26704-20038/Б-01/8-0400/23 від 09 червня 2023 року повідомило, зокрема, що відповідно до статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсій до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Статтею 60 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що робота, зокрема, у інфекційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Після набрання чинності Законом № 1058, тобто з 1 січня 2004 року, всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі, у подвійному розмірі обчислюються періоди роботи в зазначених відділеннях тільки для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладене, період роботи з 23.10.2007 по 28.02.2017 в КЗ Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» зараховано до загального стажу в одинарному розмірі.

До загального страхового стажу не зараховано період роботи з 01.04.1974 по 03.04.1975, у зв`язку із виправленням дати наказу про звільнення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 № 162, про що ОСОБА_1 була повідомлена під особисту заяву від 09.04.2009.

Позивач, вважаючи, дії відповідача у незарахуванні їй періодів роботи з 23.10.2007 по 06.04.2017, з 23.10.2007 по 30.12.2020 в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР у подвійному розмірі, а також періоду роботи з 01.04.1974 по 03.04.1975 згідно записів трудової книжки, неправомірними та такими, що порушують гарантовані Конституцією України соціальні права позивача на пенсійне забезпечення, звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, врегульовані Законом України № 1788-XII від 05.11.1991 Про пенсійне забезпечення і Законом України № 1058-IV від 09.07.2003 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Приписами частин 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Як зазначено у ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Стаття 24 Закону №1058 не скасовує ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення та не зупиняє її дію.

Нормами ст. 16 Прикінцевих положень №1058 передбачено, що положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Статтею 60 Закону № 1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Згідно ст. 1 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.

Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою. (ст. 7 Закону Про захист населення від інфекційних хвороб).

Визначення протитуберкульозному закладу і туберкульозу наведено у ст. 1 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз.

Відповідно до пунктів 7, 12 вказаної статті протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз.

Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;

туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.

Частиною 1 ст. 10 цього Закону встановлено, що медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.

Відповідно до п. 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку протитуберкульозних закладів" за №514 від 16.07.2009 протитуберкульозний диспансер є лікувально-профілактичним закладом.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України 19.07.1995 за №133 затверджено Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, до якого віднесено і туберкульоз.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я від 28.10.2002 №385, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я, до якого увійшов протитуберкульозний диспансер.

Згідно ст. 22 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати. Перелік робіт, професій і посад, зайняття яких дає право на підвищені посадові оклади, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Працівники протитуберкульозних закладів, зазначені у частині першій статті 22 цього Закону, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах у порядку, встановленому пенсійним законодавством (ст. 23 Закону).

Висновки щодо застосування у даній справі ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення узгоджуються також з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, постанові від 27.04.2023 у справі №160/14078/22.

За приписами ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Записами 22-25 трудової книжки позивача від 21.12.1973 року підтверджується, що ОСОБА_1 з 23.10.2007 по 30.12.2020 працювала на посаді кухонного робітника харчоблоку в ОКЗ Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2, перейменований в КЗ Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР, далі перейменований в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР.

Згідно з довідкою № 67 від 06.04.2017 року, виданою КЗ Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2 ДОР, ОСОБА_1 , 1954 року народження, про те, що вона дійсно працює в КЗ Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2 ДОР з 23.10.2007 року (наказ № 85-к від 23.10.2007 р.) по теперішній час кухонним робітником харчового блоку.

Відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення № ІІІ-ІV від 10.07.2003 р. період роботи з 23.10.2007 року по теперішній час зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Разом з цим, з виписки про періоди страхового стажу (надана до рішення про перерахунок пенсії № 68 від 24.05.2019 за заявою про перерахунок пенсії № 1369 від 16.05.2019) вбачається, що періоди роботи позивача в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР з 01.10.2007 по 12.10.2007, з 01.11.2007 по 31.03.2011, з 01.04.2011 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 31.03.2015, з 01.04.2015 по 28.02.2017 зараховані відповідачем до загального страхового стажу, але обчислені вони у одинарному розмірі всупереч вимогам ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення. У графі кратність навпроти цих періодів роботи стоїть цифра 1, це значить, що ці періоди роботи зараховані відповідачем при перерахунку в одинарному розмірі. Графи страх.стаж в одинар. та страх.стаж з урах.кр. однакові.

Довідкою № 377 від 24.04.2023 року, виданою КП Криворізький протитуберкульозний диспансер Дніпропетровської обласної ради підтверджується період роботи ОСОБА_1 з 23.10.2007 по 30.12.2020 на посаді кухонного робітника харчоблоку, як робота в інфекційному закладі зараховується до стажу в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Разом з цим, з виписки про періоди страхового стажу (надана до рішення № 68 від 17.05.2023 за заявою про перерахунок пенсії № 260 від 11.05.2023) вбачається, що періоди роботи позивача в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер ДОР з 01.10.2007 по 12.10.2007, з 01.11.2007 по 31.03.2011, з 01.04.2011 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 31.03.2015, з 01.04.2015 по 28.02.2017, 01.03.2017 по 30.04.2019, з 01.05.2019 по 31.12.2020 зараховані відповідачем до загального страхового стажу, але обчислені вони у одинарному розмірі всупереч вимогам ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення. У графі кратність навпроти цих періодів роботи стоїть цифра 1, це значить, що ці періоди роботи зараховані відповідачем в одинарному розмірі. Графи страх.стаж в одинар. та страх.стаж з урах.кр. однакові.

Таким чином, при призначенні пенсії за віком відповідачем безпідставно і протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 23.10.2007 по 28.02.2017 та з 23.10.2007 по 30.12.2020 згідно довідок №67 від 06.04.2017 та №377 від 24.04.2023 у подвійному розмірі.

Щодо незарахування відповідачем до загального страхового стажу періоду роботи позивача з 01.04.1974 по 03.04.1975 з підстав наявного у трудовій книжці виправлення дати наказу про звільнення, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд також зазначає, що обов`язок по здійсненню записів у документах, що підтверджують трудовий стаж покладено на керівників підприємств, власників або уповноважені ним органи, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису, невідповідність запису чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення та перерахунку пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд зауважує, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку № 22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на перерахунок пенсії має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у довідці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки, складення довідки, іншої документації покладається на підприємство, відтак, неточності у заповненні трудової книжки, довідки, іншої документації не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 , буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, довідки, іншої документації. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, довідці, іншій документації.

Неточність в записах в трудовій книжці, довідці, іншій документації не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на перерахунок пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення/перерахунку пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, складанні довідки, іншої документації.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні стажу її роботи з 01.04.1974 по 03.04.1975, оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в не зарахуванні стажу роботи є протиправними.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.

На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлені листами №0400-010304-8/47076 від 11.04.2023 та №26704-20038/Б-01/8-0400/23 від 09.06.2023, щодо відмови у зарахуванні для обчислення пенсії за віком в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоду роботи ОСОБА_1 з 23.10.2007 р. по 06.04.2017 р. згідно довідки №67 від 06.04.2017 р. та з 23.10.2007 р. по 30.12.2020 р. згідно довідки №377 від 24.04.2023 р., а також щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.04.1974 р. по 03.04.1975 р. згідно трудової книжки від 21.12.1973.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.06.2019 перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 23.10.2007 по 06.04.2017 згідно довідки №67 від 06.04.2017, та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.05.2023 перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу період роботи для обчислення пенсії за віком у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23.10.2007 по 30.12.2020 згідно довідки №377 від 24.04.2023, та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.05.2023 перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу період її роботи з 01.04.1974 по 03.04.1975 згідно трудової книжки від 21.12.1973, та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник