Справа № 160/21891/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
29.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу ОСОБА_1 , а саме: з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року у Науково-виробничому об`єднанні «КОМПЛЕКС-2», а також з 01.01.1992 року по 02.12.2001 року згідно записів №31-34 трудової книжки серії НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року у Науково-виробничому об`єднанні «КОМПЛЕКС-2», а також з 01.01.1992 року по 02.12.2001 року згідно записів №31-34 трудової книжки серії НОМЕР_1 .
В обгрунтування позовних вимог позивачем вказано, що пенсійним органом протиправно не враховано вказані у позовних вимогах періоди, так як працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та у свою чергу належний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Ухвалою від 31.08.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, належним чином посвідчені копії пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
20.09.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечується проти задоволення позовних вимог. Так оскаржувані періоди невраховані до страхового стажу позивача, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємства, установах та організаціях №162 від 20.06.1974 року. Також, відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що позивач з 24.05.2016 року перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
30.12.2019 року позивач звернувся до пенсійного органу щодо розрахунку стажу.
Пенсійний органи листом №33/Ю-08 від 15.01.2020 року повідомив, що за даними трудової книжки до страхового стажу не враховані періоди роботи, які заповнені в порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах. в установах та організаціях від 20.06.1974 року №162 (далі Інструкція №162) та Інструкції про прядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58), а саме:
- з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року назва підприємства відсутня. Даний період роботи не враховано до страхового стажу, оскільки у графі 3 розділу Відомості про роботу як заголовок не записана назва підприємства при прийнятті на роботу, чим порушено пп.2.13 Інструкції №162. Згідно з пп.4.1 розділу 4 Інструкції № 162 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і винагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. При звільненні позивача поставлена печатка, яка не читається. Відтак, у період з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року неможливо встановити де працював позивач, на якому підприємстві/установі/організації;
- з 01.01.1992 року по 01.02.2004 року на СП (далі назва підприємства не зрозуміла). На печатці при звільненні відсутній ідентифікаційний код з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, як вимагається постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №118. Встановити факт трудових відносин Позивача з 1998 року з даним підприємством можливо згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу, але такі відомості відсутні у зв`язку з тим, що підприємство не сплачувало страхові внески.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Предметом дослідження у межах даної адміністративної справи є питання щодо врахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року у Науково-виробничому об`єднанні «КОМПЛЕКС-2», а також з 01.01.1992 року по 02.12.2001 року згідно записів №31-34 трудової книжки серії НОМЕР_1 , та здійснення перерахунку пенсії з дати призначення з урахуванням вказаних періодів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Страховий стаж це період, протягом якого людина підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески. Поняття "страховий стаж" запроваджено Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набув чинності з 01.01.2004 року. Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 року згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, а після 01.01.2004 року Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058- IV.
Вищевказаними законами передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004 року).
Згідно з приписами статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, до 01.01.2004 року страховий стаж зараховується на підставі записів у трудовій книжці, або на підставі документів, передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
Отже, уточнюючі довідки мають надаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 10.09.2013 року у справі №21-183а13 та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.04.2018 року у справі №164/1993/14-а, від 19.06.2018 року у справі №592/5846/17, від 25.09.2018 року у справі №242/65/17, від 28.03.2019 року у справа №194/712/17, від 18.04.2019 року у справі №156/173/17, від 11.07.2019 року у справі №423/1156/17 та від 11.07.2019 року у справі №225/3845/17.
Таким чином, документами, які підтверджують наявність у особи трудового (в тому числі пільгового) стажу, є трудова книжка або інші документи у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.
Так, судом встановлено, що згідно розрахунку пенсії позивача періоди роботи з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року та з 01.01.1992 року по 02.12.2001 року не зараховано до трудового стажу.
Відповідач, не зарахувавши оскаржувані періоди до страхового стажу позивача, вказав, що записи трудової книжки не відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах. в установах та організаціях від 20.06.1974 року №162, а саме:
- з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року назва підприємства відсутня. Даний період роботи не враховано до страхового стажу, оскільки у графі 3 розділу Відомості про роботу як заголовок не записана назва підприємства при прийнятті на роботу, чим порушено пп. 2.13 Інструкції №162. При звільненні позивача поставлена печатка, яка не читається. Відтак, у період з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року неможливо встановити де працював позивач, на якому підприємстві/установі/організації;
- з 01.01.1992 року по 01.02.2004 року на СП (далі назва підприємства не зрозуміла). На печатці при звільненні відсутній ідентифікаційний код з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, як вимагається ПКМУ від 22.01.1996 року №118. Встановити факт трудових відносин позивача з 1998 року з даним підприємством можливо згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу, але такі відомості відсутні у зв`язку з тим, що підприємство не сплачувало страхові внески.
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем до суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при зарахування періодів роботи позивача до трудового стажу.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки на ім`я позивача серії НОМЕР_1 позивач працював:
- з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року у Науково-виробничому об`єднанні;
- з 01.01.1992 року по 02.12.2001 року у СП «УПС ВОГНИК» менеджером по продажу.
Вирішуючи спір по суті, суд також зважає на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.11.2020 року у справі № 677/831/17, де Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, маючи низку повноважень, визначених ч.1 ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», жодних дій спрямованих на дотримання конституційного права на пенсію не вчинило, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.
У доповнення вищевказаному, слід також зазначити, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, а наявність недоліків у трудовій книжці, на які посилається пенсійний орган як на підставу неврахування періодів до стажу, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи згідно із записами у трудовій книжці.
Варто зауважити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.
Відсутність посилання чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період її роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивачки, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 та від 16.04.2020 року у справі №159/4315/16-а .
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не враховано інформацію, яка міститься в трудовій книжці позивачки.
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято протиправно не враховано оскаржувані позивачем періоди до страхового стажу.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, то суд зазначає, що така підлягає задоволенню в силу того, що вона є похідною від основної та залежить від задоволення останньої (п. 23 ст. 4 КАС України).
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15.10.2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» і у рішенні від 15.10.2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.
Стосовного повернення оплаченого позивачем судового збору суд зазначає наступне.
Позивачем сплачено 2147,20 грн. судового збору відповідно до повідомленні від 15.08.2023 року, яке наявне у матеріалах справи.
Проте позивачем заявлено одну немайнову вимогу, за яку має бути сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Тому, надмірно сплачений судовий збір, у розмірі 1073,60 грн. згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню за клопотанням позивача.
Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу ОСОБА_1 , а саме: з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року у Науково-виробничому об`єднанні «КОМПЛЕКС-2», а також з 01.01.1992 року по 02.12.2001 року згідно записів №31-34 трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності з 02.01.1991 року по 02.12.1991 року у Науково-виробничому об`єднанні «КОМПЛЕКС-2», а також з 01.01.1992 року по 02.12.2001 року згідно записів №31-34 трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко