Справа № 420/25813/23
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-а/947/219/23
УХВАЛА

06.11.2023 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., оглянувши матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними дій та скасування постанову у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 25.09.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними дій Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті за адресою: м. Одеса, Київський р-н, вул. Макаренка, 39; скасування документів, складених Управлінням державного архітектурнобудівельного контролю Одеської міської ради стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: акту, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 29.11.2021 №000915; протоколу про адміністративне правопорушення від 29.11.2021; припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 29.11.2021 №473/21; постанови по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2021 №394/21.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року зазначену позовну заяву було залишено без руху та позивачу наданий десятиденний строк для усунення недоліків, шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. 160, 161 КАС України, а саме сплати судового збору та надання доказів на підтвердження сплати, з урахуванням зауважень, викладених в ухвалі; надання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

04 жовтня 2023 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано копії документів та заява про поновлення строку звернення до суду.

Також, 04 жовтня 2023 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач вказує, що внаслідок недосконалої юридичної обізнаності, після численного аналізу судової практики у подібних спорах, вирішила, що відсутній сенс оскаржувати усі документи, які складені за результатами проведення вищевказаного заходу держархбудконтролю. Для можливості закриття виконавчого провадження доцільно скасувати лише постанову по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2021 №394/21.

При цьому, до заяви про зміну предмету позову позивачем додано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить суд визнати протиправними дії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) стосовно дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті за адресою: м. Одеса, Київський р-н, вул. Макаренка, 39, та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2021 №394/21, складену Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

З доданої до позовної заяви копії постанови по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2021 року №394/21, вбачається, що вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 25500,00 грн.

Таким чином, предметом даного адміністративного позову є оскарження дій та рішення, прийнятого у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

За наслідком чого ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року передано матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними дій, скасування рішення, для розгляду за підсудністю до Київського районного суду міста Одеси.

02.11.2023 року матеріали вказаної справи надійшли до Київського районного суду міста Одеси та у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розподілені судді Калініченко Л.В.

Оглянувши матеріали справи за вказаним позовом, суддя дійшла наступного висновку.

Суд зазначає наступне, відповідно до ч.1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Статтею 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд зазначає, що позивачем заявлені вимоги стосовно оспорювання постанови по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2021 року №394/21.

За визначенням ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини другої ст. 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Поряд з тим, частиною першою ст. 121КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже десятиденний термін для оскарження постанови від 20.12.2021 року, починаючи з наступного дня закінчився 30.12.2021 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з цим позовом 25.09.2023 року, тобто пропуском десятиденного терміну на звернення до суду з цим позовом, а саме після спливу більше ніж півтора роки.

Згідно з ч.6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Позивачем надано на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом про оскарження спірної постанови.

Позивач вказує на те, що причини пропуску такого строку є поважними, оскільки про оспорювану постанову він дізнався лише восени 2023 року за наступних обставин. ОСОБА_1 стверджує, що спірна постанова була винесена за її відсутності, про що вона не мала жодної інформації. В подальшому з підстав введення на території України воєнного стану з 24.02.2022 року, що є загальновідомим фактом, вона разом з дітьми була вимушена виїхати поза межі державного кордону України. У травні 2023 року вона не змогла здійснити сплату покупку у магазині, з підстав заблокування її карткового рахунку, за наслідком чого вона дізналась про наявне відносно себе відкрите виконавче провадження №69829614 про стягнення зх. неї суми штрафу в сумі 51000,00 грн. Як стверджує позивачка, не розуміючи з яких підстав з неї стягується така сума штрафу, вона 25.05.2023 року звернулась до УДАБК ОМР з відповідним зверненням щодо отримання відповідних копій документів, складених за результатами перевірки об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаний запит, позивачка підтверджує, що 17.06.2023 року нею були отримані відповідні документи, за наслідком чого вона дізналась про результати проведеного заходу держдархбудконтролю. Додатково позивачка стверджує, що вона не має юридичної освіти, а відтак не була обізнана щодо строків звернення до суду з відповідним позовом, а також з підстав перебування за кордоном не мала достатньо коштів для залучення фахового адвоката на території України. ОСОБА_1 стверджує, що від початку російської військової агресії проти України, в неї не було коштів навіть на оплату судового збору за пред`явлення цього позову, внаслідок чого вона витрачала усі кошти на проживання і харчування сім`ї в Європі. За наслідком чого, позивачка вважає, що вона не допускала необ`єктивного зволікання на зверхня до суду з цим позовом, а процесуальний строк пропущено нею з поважних причин.

Дослідивши доводи позивача та оглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:

- забезпечувати юридичну визначеність і остаточність;

- захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів;

- та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Отже, для вирішення питання про правильність застосування судом строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Необхідно зазначити, що пропуск строку передбаченого ч.5 ст. 122 КАС України не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

За змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 240/12017/19 від 31.03.2021 року.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав,свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того,щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Викладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2020 у справі 340/1019/19.

Для суду є очевидним, що причини, які перешкодили особі реалізувати право на звернення до суду у визначений процесуальним законом строк, повинні не залежати від волі заявника, мати об`єктивний характер та бути оціненими судом у наступному, зважаючи на обґрунтованість їх поважності.

Приймаючи вищевикладене та надаючи оцінку викладеним позивачем обставинам, як на поважність причин пропуску строку для звернення до суду з цим позовом, суд доходить до висновку про їх неповажність, виходячи з наступного.

Так, позивач стверджує, що про оскаржувану постанову від 20.12.2021 року вона дізналась лише після отримання документів на запит до УДАБК ОМР від 25.05.2023 року, а саме 17.06.2023 року, після обставин у травні 2023 року коли вона дізналась про заблокування її розрахункового рахунку. Також позивачка вказує, що до цього часу вона не була обізнана про вказані обставини та перебувала поза межами державного кордону України.

Разом з тим, суд зазначає, як вбачається, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що починаючи з 20.12.2021 року позивачка, у тому числі разом з дітьми, перебувала поза межами державного кордону України, з зазначенням строку та дат виїзду і повернення, за наслідком чого суд вважає в цій частині доводи позивачки безпідставними.

Щодо доводів позивачки про те, що про підстави стягнення з неї суми штрафу на підставі оскаржуваної постанови, що слугувало підставою для подальшого звернення з запитом до УДАБК ОМР, вона дізналась лише у травні 2023 року, суд вважає також безпідставними, оскільки до матеріалів справи не надано до суду належних доказів на підтвердження цих обставин, а саме копії постанови державного виконавця про арешт коштів боржника або про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника, враховуючи, що з наданої копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №69829614, останнє відкрито з примусового виконання спірної постанови 20.09.2022 року.

Також, позивачем не надано до суду копій матеріалів виконавчого провадження на підтвердження чи отримувалась ОСОБА_1 копія постанови про відкриття виконавчого провадження та коли.

За наслідком чого, судом не приймаються вказані доводи позивачки, як належні, а відтак не підтверджено, що починаючи з 20.09.2022 року ОСОБА_1 мала об`єктивну можливість не знати про ці факти.

Щодо тверджень позивачки, що копію оскаржуваної постанови вона отримала лише за наслідком звернення до УДАБК ОМР, яке мало місце 25.05.2023 року, суд також вважає необґрунтованими, оскільки позивачкою не надано до позову належним чином завіреної копії відповідного звернення від 25.05.2023 року для встановлення його змісту та обставин викладених особисто позивачем.

Також, позивачкою підтверджено, що нею 17.06.2023 року отримано відповідь з УДАБК ОМР від 29.05.2023 року.

З поданої до суду копії листа УДАБК ОМР від 29.05.2023 року вбачається, що останнім скеровано ОСОБА_1 копію спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2021 року №394/21.

Отже, факт обізнаності ОСОБА_1 про оскаржувану постанову починаючи з 17.06.2023 року є беззаперечним.

Поряд з цим, судом встановлено, що звернення до суду з цим позовом також здійснено після спливу трьох місяців.

Будь-яких належних доказів на підтвердження наявності жодних поважних причин, які б ускладнювали на протязі цих трьох місяців здійснити звернення позивачки до суду з цим позовом, до суду також не надано, приймаючи вищевикладені висновки щодо іншого періоду.

Стверджуючи, що на момент отримання копії спірної постанови вона ОСОБА_1 також перебувала поза межами державного кордону України, суд вважає безпідставними, оскільки не підтверджені жодним належним доказом, як і спростовується тим, що лист УДАБК ОМР від 29.05.2023 року містить інформацію, що зі зверненням від 25.05.2023 року зверталась особисто ОСОБА_1 та не містить жодної інформації про її представника.

Щодо тверджень про поважність пропуску строку з підстав запровадженого в Україні воєнного стану, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22 (адміністративне провадження № К/990/20688/22), погодоився з висновоком, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Також колегія суддів зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 травня 2021 року у справі N 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі N 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі N 240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі N 120/16601/21-а.

Приймаючи вказані висновки, суд зазначає, що у поданій до суду заяві про поновлення процесуального строку, позивачем не наведено жодної обґрунтованої причини, які через запроваджений воєнний стан в Україні перешкоджала позивачеві, а саме на протязі більше півтори роки, здійснити звернення до суду з відповідним позовом, приймаючи, що станом на момент запровадження воєнного стану в України, а саме 24.02.222 року, позивачем вже було пропущено процесуальний строк на звернення до суду.

Щодо тверджень, що причиною не звернення до суду з цим позовом, є скрутне матеріальне становище позивачки, що ускладнювало останній навіть здійснити сплату судового збору, суд також вважає безпідставними, оскільки не підтверджені жодним належним доказом, якими наприклад можуть бути: довідки про доходи (у тому числі, фіскальних органів), про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), наявність рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів,можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану, тощо.

Додатково суд звертає, що стверджуючи про скрутне матеріальне становище та неможливість сплати судового збору за пред`явленим позовом, як на підставу для поновлення процесуального строку на звернення до суду з цим позовом, заявниця не була позбавлена можливості на звернення до суду з відповідною заявою про звільнення, зменшення, відстрочення чи розстрочення її від сплати судового збору за наявності належних доказів на підтвердження існування підстав передбачених ст. 8 Закону України «Про судовий збір», однак таким правом позивачка не скористалась.

Крім того, ст. 7 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» передбачено, що безоплатна первинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи та обов`язки, порядок їх реалізації та виконання, відновлення прав у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 13 Закону врегульовано, що безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг:

1) захист;

2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

3) складення документів процесуального характеру.

Статтею з вказаного Закону врегульовано, що право на безоплатну правничу допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правничу допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правничу допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності до положень ст. 8 Закону, право на безоплатну первинну правничу допомогу згідно з Конституцією України та цим Законом мають усі особи, які перебувають під юрисдикцією України.

Суб`єктами надання безоплатної первинної правничої допомоги в Україні у відповідності до положень ст.9 вказаного Закону є:

1) органи виконавчої влади;

2) органи місцевого самоврядування;

3) центри з надання безоплатної правничої допомоги;

4) спеціалізовані установи з надання безоплатної первинної правничої допомоги, утворені органами місцевого самоврядування з урахуванням потреб територіальної громади;

5) юридичні особи приватного права, які мають право надавати правничу допомогу, залучені органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку;

6) адвокати та інші фахівці у відповідній галузі права, залучені органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачка, враховуючи доводи про скрутне матеріальне становище та неможливість здійснення звернення до фахового адвоката, здійснювала звернення до відповідних суб`єктів для отримання безоплатної правничої допомоги, до суду не надано, за наслідком чого суд вважає безпідставними доводи позивачки про недопущення необ`єктивних зволікань з надання позову до суду.

За наслідком вищевикладеного в цілому, суд доходить до висновку, що відповідно до поданої до суду заяви про поновлення процесуального строку на звернення до суду, позивачем не обґрунтовано викладених обставин та надано будь-яких належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 пропущено строк на оскарження постанови з підстав, що пов`язані саме з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, які не залежали від її волі та унеможливили звернення з позовом до суду про скасування оскаржуваної постанови у встановлений процесуальним законом строк.

Приймаючи вищевикладене, надаючи оцінку вищевикладеним обставинам в цілому, суд вважає підстави вказані у поданій заяві для поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду, неповажними.

За наслідком чого, суд роз`яснює, що позивач має право вказати інші підстави для поновлення процесуального строку на звернення до суду з цим позовом, у зв`язку з чим позивач у відповідності до положень ч.6 ст.161 КАС України повинен надати заяву про поновлення процесуального строку на звернення до суду, з доказами поважності причин його пропуску, враховуючи висновки викладені в цій ухвалі суду.

У відповідності до ч.1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем надано позовну заяву без додержання вимог ст. 160, 161 КАС України, суддя вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними дій та скасування постанову у справі про адміністративне правопорушення, підлягає залишенню без руху та слід надати позивачеві термін строком в десять днів з дня отримання копії ухвали суду для усунення вищевказаних недоліків поданої заяви.

Керуючись ст. 121, 122, 160, 161, 169 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправними дій та скасування постанову у справі про адміністративне правопорушення - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків поданої заяви десять днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Калініченко Л. В.