Справа № 480/355/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2023 року Справа № 480/355/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/355/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерство оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
1. Визнати протиправним пункт 1 наказу №372 від 09.12.2022 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про забезпечення охорони, несення служби на об`єднаних складах логістики частини в частині призначення тимчасово виконуючого обов`язки військового капелана полковника ОСОБА_1 черговим офіцером об`єднаних складах логістики частини, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , де графік несення служби цілодобовий.
2. Скасувати пункт 1 наказу №372 від 09.12.2022 командира військової частини НОМЕР_1 про забезпечення охорони, несення служби на об`єднаних складах логістики частини в частині призначення тимчасово виконуючого обов`язки військового капелана полковника ОСОБА_1 черговим офіцером об`єднаних складах логістики частини , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , де графік несення служби цілодобовий.
Свої вимоги мотивує тим, що жодним законодавчим актом України, статутами ЗСУ, наказами, розпорядженнями, директивами, постановами, положеннями не передбачено створення об`єднаних складів логістики частини, а також відсутні обов`язки чергового офіцера об`єднаних складів логістики; за поштовою адресою: АДРЕСА_1 не обліковуються об`єднані склади логістики військової частини НОМЕР_1 та у військовій частині відсутній наказ про створення об`єднаних складів за цією адресою.
Позивача не ознайомили з розпорядком дня у період несення чергування черговим офіцером об`єднаних складів логістики військової частини НОМЕР_1 відповідно до розділу 5 Закону «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».
Крім того, враховуючи пункти 100-1, 100-2 та 100-3 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», позивач вважає дії відповідача в частині , що стосується включення пункту з покладенням на нього не властивих капелану обов`язків, протиправними, оскільки видача зброї та боєприпасів військовими капеланам забороняється та військові капелани не можуть бути залучені до чергувань, нарядів, проведення службових розслідувань та інших дій, несумісних з їхніми посадовими обов`язками та статутом священнослужителя.
Ухвалою від 18.01.2023р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
15.02.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.45-46), в якому у задоволенні позову просить відмовити, оскільки позивач не має статусу священнослужителя, що виключає неможливість залучення його до чергувань, нарядів або видачі зброї.
Виконання своїх повноважень, в тому числі організація об`єднаних складів, є виключним дискреційним правом командира. Таке право передбачає повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин.
Розпорядок дня під час несення служби на об`єднаних складах логістики не відрізняється від несення служби на будь-якому іншому об`єкті, що підконтрольний в/ч НОМЕР_1 , та збігається з вимогами наказу командира військової частини № 10 від 22.03.2023р. щодо заборони особовому складу військової частини залишати межі військової частини та цілодобово бути готовим, до виконання завдань за призначенням. Наказ доведений до всього особового складу в частині, що його стосується, на службовій нараді, в тому числі позивачу.
З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що на підставі указу № 69/2022 Президента України В. Зеленського «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією на посаду офіцера групи логістики військової частини НОМЕР_1 (а.с.47).
Позивач має вищу військову освіту, йому присвоєно військове звання - полковник.
09.12.2022 командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 прийняв наказ № 372 «Про забезпечення охорони, несення служби на об`єднаних складах логістики частини» (а.с.7), в якому з метою забезпечення охорони тимчасового штабу, складів частини, підтримання статутного порядку, військової дисципліни, пропускного режиму, стану служби військ, контролю за особовим складом, який проживає та проходить лікування в медичному пункті, надання та отримання сигналів управління, доповідей про стан справ, наказано:
1. Призначити тимчасово виконуючим обов`язки військового капелана полковника ОСОБА_1 черговим офіцером об`єднаних складів логістики частини, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .Графік несення служби цілодобовий.
2. Для надання допомоги черговому офіцеру об`єднаних складів логістики частини призначити помічників об`єднаних складів логістики частини, а саме: начальника складу РАО майстер-сержанта ОСОБА_4 ; діловода продовольчої служби логістики-старшого солдата ОСОБА_5 . Графік несення служби цілодобовий.
3. Контроль за виконанням цього наказу покласти на начальника служби логістики-заступника командира військової частини НОМЕР_1 .
4. Наказ довести до всього особового складу, у мірі, що їх стосується.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 35 Конституції України передбачено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.
Діяльність релігійних організацій в Україні регулює Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 №987-ХІІ (далі - Закон №987-ХІІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 7 Закону №987-ХІІ релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями). На інші організації, утворені за релігійною ознакою, дія цього Закону не поширюється.
За змістом частини першої статті 11 Закону №987-ХІІ релігійні управління і центри відповідно до своїх зареєстрованих статутів (положень) мають право створювати духовні навчальні заклади для підготовки священнослужителів і служителів інших необхідних їм релігійних спеціальностей. Духовні навчальні заклади діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.
Водночас, відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до статті 3 Закону №2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
В силу пункту 121 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» №1153/2008 тимчасове виконання обов`язків покладається на військовослужбовців наказом командира (начальника) військової частини.
Згідно зі ст. 66 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних сил України» командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону") в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів: стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних сил України» командир батальйону між іншим зобов`язаний: підтримувати батальйон у бойовій та мобілізаційній готовності, забезпечувати збереження озброєння, боєприпасів та інших матеріальних засобів.
Тобто організація об`єднаних складів є правом командира, спрямованим на підтримання боєздатності військової частини під час воєнного стану, та командир має право своїм наказом покладати на військовослужбовців відповідної військової частини обов`язки щодо чергування, перебування у складі нарядів, участі у службових розслідуваннях тощо.
Водночас, ст. 100-1 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних сил України» встановлено, що військовий капелан у мирний і воєнний час відповідає за забезпечення задоволення духовно-релігійних потреб особового складу.
Військовий капелан зобов`язаний: здійснювати забезпечення організації та проведення молитов, богослужінь, благословень, урочистих і поминальних заходів та інших релігійних обрядів і культів, пов`язаних із задоволенням духовно-релігійних потреб військовослужбовців, працівників та членів їх сімей; сприяти розвитку особистісних та колективних моральних якостей особового складу; популяризувати здоровий спосіб життя серед військовослужбовців, працівників та членів їх сімей; ознайомлювати військовослужбовців, працівників та членів їх сімей з основами релігійного вчення; виховувати у військовослужбовців, працівників та членів їх сімей толерантне ставлення до людей з іншим світоглядом та релігійними переконаннями; налагоджувати взаємодію з представниками релігійних організацій, які здійснюють діяльність у місцях дислокації військових частин, в інтересах задоволення духовно-релігійних потреб військовослужбовців, працівників та членів їх сімей; брати участь у реабілітації особового складу, який потребує психологічної допомоги (ст.100-2 Статуту).
Статтею 100-3 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України заборонена видача зброї та боєприпасів військовим капеланам.
Відповідно до ст. 100-4 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних сил України» військові капелани не можуть бути залучені до чергувань, нарядів, проведення службових розслідувань та інших дій, несумісних з їхніми посадовими обов`язками та статусом священнослужителя.
Відносини у сфері реалізації конституційного права на свободу світогляду та віросповідання військовослужбовців Збройних Сил України, Національної гвардії України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної прикордонної служби України, а також визначає правові та організаційні засади і принципи діяльності Служби військового капеланства, регулюються Законом України «Про Службу військового капеланства» від 30.11.2021р. № 1915-IX, який набрав чинності 01.07.2022р.
Згідно з п.2 ч.1 ст.1 цього Закону військовий капелан - особа, яка в установленому цим Законом порядку отримала мандат на право здійснення військової капеланської діяльності, уклала контракт про проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу (виключно на посадах Служби військового капеланства) та здійснює військову капеланську діяльність у підрозділах Збройних Сил України, Національної гвардії України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної прикордонної служби України на підставах та в порядку, передбачених цим Законом.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону № 1915-IX мандат на право здійснення військової капеланської діяльності - документ державного зразка, який виготовляється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин в Україні, та надає священнослужителю право здійснювати військову капеланську діяльність у Збройних Силах України, Національній гвардії України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях та Державній прикордонній службі України.
Статтею 7 Закону № 1915-IX передбачено, що військовим капеланом може бути громадянин України, який є священнослужителем зареєстрованої в Україні релігійної організації та отримав від керівного центру (управління) відповідної релігійної організації мандат на право здійснення військової капеланської діяльності.
Обов`язковою вимогою для зайняття посади військового капелана є наявність вищої богословської освіти.
Військові капелани Збройних Сил України, Національної гвардії України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної прикордонної служби України проходять навчання за спеціальною програмою підготовки військових капеланів відповідно у вищих військових навчальних закладах Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (ч.1 ст.8 цього ж Закону).
Відповідно до одержаної квоти конфесійного представництва військових капеланів релігійні організації готують необхідну кількість священнослужителів та передають їм мандат на право здійснення військової капеланської діяльності. Після отримання від керівного центру (управління) відповідної релігійної організації мандата на право здійснення військової капеланської діяльності священнослужитель приймається на військову службу у порядку, передбаченому відповідним положенням про проходження служби військовими капеланами (ч.5 ст.9 Закону № 1915-IX).
З матеріалів справи не вбачається, що позивач має вищу богословську освіту та є священнослужителем зареєстрованої в Україні релігійної організації, а тому і не надав відповідних документів до командира військової частини через їхню відсутність. Вказані обставини сторонами не заперечуються.
Згідно із відповіддю на запит суду Державної служби з етнополітики та свободи совісті (ДЕСС) документи для виготовлення мандата на право здійснення військової капеланської діяльності на ім`я ОСОБА_1 до ДЕСС не подавалися, тому ця служба не володіє копіями документів про його освіту і не виготовляла на його ім`я відповідний мандат.
Із надісланого у відповідь на запит суду листа військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2023р. №3181 не вбачається, що із позивачем укладався контракт про проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу (виключно на посадах Служби військового капеланства).
Отже, докази отримання ОСОБА_1 мандату на право здійснення військової капеланської діяльності в матеріалах справи відсутні та як наслідок також відсутні докази укладання з ним контракту саме про проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу (виключно на посадах Служби військового капеланства).
Тому суд погоджується із твердженнями представника відповідача, що позивач не має статусу священнослужителя, що надає можливість командиру військової частини залучати його до чергувань, нарядів або видачі зброї.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, внаслідок чого в силу вимог статті 139 Кодексу КАС України судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова