Справа № 420/13577/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач-1), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) №ПШ 019474 від 22.05.2023 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.;

- скасувати постанову № ПШ 019474 Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області та визнати такою, що не підлягає виконанню.

- визнати висновки, зроблені в акті № 353383 щодо порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 48, ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" помилковими.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає він не є суб`єктом правопорушення і не може нести відповідальність відповідно до ст. ст. 48, 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", якими керувався начальник відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області при винесенні постанови № ПШ 019474 . Позивач, який керував власним автомобілем у власних цілях, з висновками акту перевірки не погодився, про що в акті зробив окрему відмітку. Також позивачем були надані 06.04.2023 пояснення (заперечення) щодо акту №353383 в електронному вигляді та на паперовому носії, в яких зазначено, що позивач транспортував своє особисте майно у власних цілях (походження майна було підтверджено наданими в ході перевірки документами) та на власному транспорті MAN BR 0393 AM, тобто не надавав послуги та не був "автомобільним перевізником" у визначенні Закону "Про автомобільний транспорт" та "Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів". 18.04.2023 позивач отримав запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення. 24.04.2023 позивач прибув до Відділу державного контролю (нагляду) у Одеській області, працівник Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби з безпеки на транспорті почав розгляд справи з відеофіксацією. В ході розгляду позивач особисто озвучив свої заперечення, та наполягав на помилковості висновків акту. Працівником Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області в усній формі було озвучено рішення про відтермінування справи через необхідність додаткових консультацій для прийняття остаточного рішення. Позивача не було ознайомлено з протоколом засідання. 18.05.2023 позивач отримав друге запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення від 05.05.2023, за яким прибув у вказаний час 22.05.2023. Той же працівник відділу державного нагляду (контролю) Державної служби з безпеки на транспорті в усній формі, повідомив, що розгляд справи в черговий раз відкладається. 01.06.2023 позивач поштою отримав постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 019474 від 22.05.2023 Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 22.05.2023 з додатковим листом , в якому вказано про неявку позивача в зазначений час та розгляд справи без його участі. Таким чином, відповідачем повністю проігноровані надані в письмовій та усній формі пояснення (заперечення). Позивач вказує на помилки в постанові щодо невірного ідентифікаційного коду замість .

Ухвалою від 01.05.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження, вирішено розглядати справу без повідомлення учасників справи. Залучено в якості другого відповідача - Державну службу України з безпеки на транспорті.

Представник Державної служби України з безпеки на транспорті надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що доводи та твердження позивача не підтверджують факту порушення відповідачем законодавства про автомобільний транспорт, а оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України, а відтак не підлягає скасуванню. Абзацом 3 частини 1 Закону № 2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону. Вказана норма передбачає застосування штрафу у разі перевезення вантажу, а не надання послуг з перевезення. За відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, на підставі якого виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним з видів економічної діяльності позивача є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт. Наявність тахографу на транспортному засобі позивачем не заперечується. Таким чином, в силу приписів Положення № 340 водій повинен пред`явити під час проведення перевірки протокол перевірки та адаптації тахографа. Матеріалами справи підтверджується, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог Закону № 2344-ІІІ слугувала відсутність на час проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, який повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам.

Щодо зазначення в супровідному листі про неприбуття позивача на розгляд справи про порушення, то це є помилкою, але вона жодним чином не впливає на суть виявленого правопорушення та не є предметом спору, адже предметом спору є перевірка правомірності прийнятої постанови, а не супровідного листа, яким така постанова була направлена. РНОКПП НОМЕР_1 , який було зазначено в оскаржуваній постанові, повідомив сам позивач.

28.07.2023 позивачем надана відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вказує, що транспортування особистого майна на автомобілі MAN ВН0393AM здійснювались власником ОСОБА_1 . В зв`язку з настанням форс-мажорних обставин та через невикористання праці найманого працівника (звільнення водія ОСОБА_2 ) необхідність контролю тривалості робочого часу зникла через тимчасове припинення надання послуг поставки/доставки товару покупцям найманим працівником. Закон України "Про автомобільний транспорт" не містить норму, що зобов`язує автомобільного перевізника пред`являти під час проведення перевірки протокол перевірки та адаптації тахографа. Цю норму містить Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затверджене Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010, яке згідно п.1.4 Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв. Також позивач звертає увагу суду, що при розгляді справи не були взагалі прийняті до уваги доводи та документи позивача.

01.08.2023 до суду представником Державної служби України з безпеки на транспорті надані додаткові пояснення, в яких вказує, що здійснення перевезення фізичною особою за власний рахунок для власних потреб спростовується відомостями товарно-транспортної накладної, яка видана не фізичній особі ОСОБА_1 , а фізичній особі - підприємцю постачальником відповідно до видаткової накладної № 46360 надана зовнішня плитка MATEO PATTERN, яка є будівельним матеріалом. Одним з видів економічної діяльності позивача є роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, що означає, що товарно-матеріальні цінності перевозились в підприємницьких цілях, а не для власних потреб. До додаткових пояснень відповідачем не додана копія ТТН № 46360, на яку послався.

10.08.2023 до суду надійшли заперечення позивача на додаткові пояснення відповідача, в яких вказує, що чинне законодавство не розділяє майно фізичної особи та майно фізичної особи-підприємця. Суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів не застосовується при надзвичайних ситуаціях. Воєнний стан є форc-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

28.03.2023 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області здійснено рейдову перевірку на автодорозі М-15 (км 121.125) , при проведенні автомобіля MAN держномер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 під керуванням ОСОБА_1 , складений акт № 353383 , в якому зафіксовані порушення вимог ст.. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст..48 Закону "Про автомобільний транспорт", а саме : протоколу перевірки та адаптації тахографа до ТЗ.

Водій ОСОБА_1 підписав акт із запереченнями про те, що "не згодний з висновком інспектора, пояснення подам в письмовому виді".

06.04.2023 позивач подав до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області пояснення (заперечення) до акту перевірки № 353383, в яких зазначив, що повідомив інспектору про транспортування власного особистого майна на власному транспорті, тобто не був автоперевізником в розумінні Закону "Про автомобільний транспорт".

Позивач отримав запрошення на розгляд справи 24.04.2023про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.04.2023 . 24.04.2023 позивач прибув до Відділу державного контролю (нагляду) у Одеській області, але розгляд справи про порушення був відкладений .

18.05.2023 позивач отримав друге запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт від 05.05.2023, за яким прибув 22.05.2023 до Відділу у вказаний час. Як стверджує позивач, працівник відділу державного нагляду (контролю) Державної служби з безпеки на транспорті в усній формі, повідомив йому, що розгляд справи в черговий раз відкладається.

01.06.2023 позивач поштою отримав постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 019474 від Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 22.05.2023 з супровідним листом , в якому вказано про неявку представника позивача в зазначений час та розгляд справи без його участі.

В подальшому у відзиві на позовну заяву відповідач-2 повідомив про допущену помилку в супровідному листі щодо відсутності позивача під час розгляду справи про порушення Закону "Про автомобільний транспорт".

В постанові вказаний ідентифікаційний код ОСОБА_1 НОМЕР_1 замість правильного - .

На підставі акту перевірки начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби з безпеки на транспорті прийнято постанову від 22.05.2023 № ПШ 019474 про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення ч.1. абз. 3 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у сумі 17000,00 грн.

Позивач не погодився з правомірністю зазначеної постанови та звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору по суті суд враховує наступне.

У ч.2 ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт", Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 року, Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 року, Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567.

Згідно з абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

П. 1, пп. 2, 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (далі - Положення), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення).

Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Згідно із п. 14, 15 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт. Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Пунктами 20-22 Порядку № 1567 передбачено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності). У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Відповідно до ч.12 ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі Закон № 2344-III) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до статті 18 Закону № 2344-III визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків i включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Згідно з положеннями статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеки дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацію на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, Закон передбачає, що перелік документів, які мають бути надані до перевірки не є виключним та може визначатися й іншими нормативними актами.

Згідно зі статтею 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Під час здійснення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами відповідача встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, здійснення перевезення вантажів за відсутності документів, визначених статтею 48 Закону № 2344-11, а саме: протоколу перевірки та адаптації тахографа .

Згідно з приписами абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 1 Закону № 2344-ІІІ зазначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку встановлюються Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 № 340 (далі Положення №340). Пунктом 1.3. Положення №340 визначено, що воно поширюється на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно п. 7.1. Положення №340 органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України. Відповідно до вимог п. 6.1. Положення №340, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Зі змісту даної статті вбачається обов`язок обладнання вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тонн діючим та повіреним тахографом.

При цьому, суд звертає увагу, що порядок такого облаштування передбачено законодавством лише для осіб, які надають послуги з перевезення (а не здійснюють його для власних потреб).

Пунктом 1.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 (далі - Інструкція № 385) передбачено, що вона поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі). За визначеннями, наведеними у пункті 1.4 Інструкції № 385, контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

Відповідно до пунктів 2.6, 2.7 Інструкції № 385 пункти сервісу тахографів (ПСТ) виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку І. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних. Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Згідно п. 3.3. Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема, має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Суд зазначає, що законодавством не передбачено іншого порядку повірки та адаптації тахографів, крім згаданого.

Положення Закону № 2344-III визначають можливість застосування штрафів до осіб, які порушують визначені законодавством вимоги. За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Абзацом 3 частини 1 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.

Доводи представника відповідача про наявність на момент перевірки ТТН № 46360 суд не приймає як такі, що не підтверджені документально. Копії ТТН суду не надано, в акті перевірки від 28.03.2023 також не зазначено наявності ТТН, або дорожнього листа, або іншого документа про перевезення вантажу.

Порядок облаштування транспортного засобу тахографом передбачено законодавством лише для осіб, які надають послуги з перевезення вантажів та пасажирів.

Факт того, що ФОП ОСОБА_1 має право займатись перевезеннями вантажів не означає, що 28.03.2023 позивач здійснював підприємницьку діяльність при перевезенні вантажу. А законодавець, хоч і передбачив наявність обов`язку обладнання транспортного засобу тахографом, проте не визначив процедури дотримання цього обов`язку для категорії осіб, які не надають послуги з перевезення вантажів, а перевозять вантаж для власних потреб власними засобами, без залучення безпосередніх перевізників.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, штраф передбачено за відсутність протоколу повірки та адаптації тахографа при наданні послуг з перевезення вантажів. Однак, як вже зазначалося вище, матеріалами справи не доведено, що позивач надавав послуги з перевезення вантажів.

Таким чином, відповідачем протиправно прийнято постанову № ПШ 019474 від 22.05.2023 про застосування до позивача штрафу, передбаченого ст.48 та абазом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 17000 грн, що обумовлює її скасування.

У постанові від 22.05.2020 (справа № 825/2328/16) Верховний Суд досліджував питання щодо наслідків порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень. Так, зокрема, Верховний Суд виснував, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про протиправність постанови відповідача внаслідок порушення діючого законодавства, решту тверджень позивача про розгляд справи без його участі суд не розглядає, оскільки не впливає на остаточне рішення суду.

При цьому, згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку , що спірна постанова є неправомірною, відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Інші позовні вимоги - визнати постанову такою, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту порушених прав не є ефективним, оскаржувана постанова не є виконавчим документом, порушені права позивача повністю захищені шляхом визнання постанови протиправною та її скасування.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача визнати висновки, зроблені в акті № 353383 щодо порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 48, ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт помилковими, оскільки акт перевірки не є індивідуальним актом (рішенням суб`єкта владних повноважень), який оскаржується в суді через відсутність обов`язкового характеру для позивача.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд стягує з відповідача-2 , як з юридичної особи, витрати по сплаті судового збору на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ФОП ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ 019474 від 22.05.2023 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( рнокпп НОМЕР_3 ) 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Суддя В.В.Хом`якова