Справа № 280/3060/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/3060/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідач: Шальєвої В.А.

суддів: Сафронової С.В., Чередниченка В.Є.,

секретар судового засідання Корсун Ю.В.

за участі представника позивача Олійника О.С. (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року (суддя Калашник Ю.В.) в справі № 280/3060/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05 травня 2023 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ) про визнання протиправним рішення від 16 квітня 2023 року № 5783-4620/Х-02/3-0800/23 про відмову перерахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці за його заявою від 17 березня 2023 року № Х-221, зобов`язання провести перерахунок та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до довідок Господарського суду Запорізької області від 05 березня 2020 року № 05-62/16, від 25 січня 2021 року № 05-62/03 та від 16 лютого 2022 року №05-62/06 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 102 157,20 грн. з урахуванням раніше виплачених коштів, починаючи з 18 лютого 2020 року, та виплатити недоплачену суму пенсійних виплат в сумі 1 486 486,80 грн. з урахуванням вже виплачених сум пенсії; в порядку ст. 382 КАС України встановити відповідачу строк в один місяць з дня набрання рішенням суду по даній справі законної сили для подання звіту про його виконання.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, постановити ухвалу про поновлення строку звернення до суду, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що листом відповідача від 16 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви позивача від 17 березня 2023 року про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, а з цим позовом він звернувся впродовж місяця, тобто із дотриманням строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України.

Судом першої інстанції не вказано конкретну дату, яка вважається датою початку відліку процесуального строку.

В цій справі позивач скористався правом на досудове оскарження, тому мають застосовуватися спеціальні строки звернення до суду, встановлені частиною четвертою статті 122 КАС, та такий строк має обчислюватися з 17 березня 2023 року дати звернення до відповідача із заявою про перерахунок.

Суд першої інстанції не встановив, в які конкретно дати позивач був проінформований про конкретні суми отриманих виплат, як ці дати співвідносяться зі строком звернення до суду, а також очевидно протиправно повернув позов в частині вимоги про визнання протиправним рішення від 16 квітня 2023 року, адже ці вимоги заявлені в межах 6-місячного строку звернення до суду.

Також судом першої інстанції не враховано, що позивач не отримував лист відповідача від 12 лютого 2021 року, адже відсутні докази вручення такого листа позивачу.

Посилаючись на статтю 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначає про право на отримання пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Крім того, вказує про поважність причин пропуску строку звернення до суду, адже на весь період карантинних обмежень згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09 грудня 2020 року позивач перебував на самоізоляції у житловому будинку, що розташований у АДРЕСА_1 , та не отримував жодної поштової кореспонденції, тобто позивачу не було відомо про обставини, викладені в листі відповідача від 12 лютого 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача не допущений до участі в судовому засіданні у зв`язку з не підтвердженням повноважень на ведення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом цього позову є визнання протиправним рішення відповідача від 16 квітня 2023 року №5783-4620/Х-02/3-0800/23 щодо відмови позивачу як судді Господарського суду Запорізької області у відставці перерахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді згідно з його заявою від 17 березня 2023 року №Х-221 відповідно до довідок Господарського суду Запорізької області від 05 березня 2020 року № 05-62/16, від 25 січня 2021 року №05-62/03 та від 16 лютого 2022 року №05-62/06.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявами про перерахунок пенсії, зокрема 06 березня 2020 року, 26 січня 2021 року, у яких просив здійснити перерахунок пенсії на підставі довідок Господарського суду Запорізької області.

Відповідачем перерахунок не здійснений, листом від 12 лютого 2021 року №1646-1131/Х-02-0800/21 відповідач відмовив у перерахунку пенсій позивача.

Суд першої інстанції вважав, що зазначені позивачем у клопотанні обставини не є поважними та достатніми для поновлення строку звернення до суду з позовом, оскільки про порушення своїх прав позивач міг дізнатись одразу після перерахунку пенсії, отримуючи чергову виплату після надання відповідачу заяви про перерахунок пенсії (остання заява надана відповідачу 25 січня 2021 року), а одержання ж на відповідне звернення у квітні 2023 року відповіді від відповідача щодо перерахунку пенсії, на думку суду першої інстанції, не впливає на переривання установленого процесуального строку, а свідчить лише про час, коли особа почала вчиняти дії щодо реалізації свого права.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що позивач у позовній заяві вказує, що не погоджуючись з діями відповідача, він звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Запорізькій області, тобто на момент звернення позивачу було вже відомо про порушення його прав.

Також суд першої інстанції вважав необґрунтованими посилання позивача на карантинні обмеження.

Суд визнає приведений висновок не в повній мірі обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 05 травня 2023 року подано до суду першої інстанції цей позов, предметом якого є визнання протиправним рішення від 16 квітня 2023 року № 5783-4620/Х-02/3-0800/23 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за його заявою від 17 березня 2023 року № Х-221, зобов`язання провести перерахунок та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до довідок Господарського суду Запорізької області від 05 березня 2020 року № 05-62/16, від 25 січня 2021 року № 05-62/03 та від 16 лютого 2022 року №05-62/06 про суддівську винагороду, починаючи з 18 лютого 2020 року.

На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 10 липня 2023 року позивачем подано до суду першої інстанції заява про поновлення строку звернення до суду.

Спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду та наявності підстав для визнання причин пропуску строку поважними.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом частин першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

В межах цієї справи позивачем оскаржено відмову органу Пенсійного фонду у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оформлену листом від 16 квітня 2023 року.

При цьому позивач вважає, що лист від 16 квітня 2023 року № 5783-4620/Х-02/3-0800/23 є рішенням відповідача про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Суд звертає увагу, що листом від 16 квітня 2023 року № 5783-4620/Х-02/3-0800/23 розглянуте звернення позивача на урядову гарячу лінію від 17 березня 2023 року, в якій позивач просив надати інформацію та пояснення, здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з 01 березня 2020 на підставі відповідних довідок, тобто фактично лист від 16 квітня 2023 року № 5783-4620/Х-02/3-0800/23 не є рішенням суб`єкта владних повноважень та рішенням про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому судом першої інстанції правильно вказано, що позивач звертався до відповідача із заявами про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, зокрема 06 березня 2020 року, 26 січня 2021 року, у яких просив здійснити перерахунок на підставі довідок Господарського суду Запорізької області про суддівську винагороду.

Відповідачем відмовлено у такому перерахунку, про що повідомлено позивача листом від 12 лютого 2021 року №1646-1131/Х-02-0800/21.

Таким чином, фактично позивачу відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання 12 лютого 2021 року, а лист від 16 квітня 2023 року № 5783-4620/Х-02/3-0800/23 не є рішенням відповідача про відмову у проведенні відповідного перерахунку, а є відповіддю на звернення позивача на урядову гарячу лінію, яке розглянуте відповідачем в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Позовна заява подана до суду першої інстанції 05 травня 2023 року.

Позивач, отримавши лист відповідача від 12 лютого 2021 року №1646-1131/Х-02-0800/21 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з огляду на приписи частини другої статті 122 КАС України, мав звернутися до адміністративного суду за захистом свого права протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про порушення своїх прав.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом у травні 2023 року, тобто більше ніж через два роки після прийняття відповідачем рішення про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у лютому 2021 року.

Суд відхиляє доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції, що позивач скористався правом на досудове оскарження, тому мають застосовуватися спеціальні строки звернення до суду, встановлені частиною четвертою статті 122 КАС, та такий строк має обчислюватися з 17 березня 2023 року дати звернення до відповідача із заявою про перерахунок, з тих підстав, що звернення позивача на гарячу лінію із заявою 17 березня 2023 року не можна вважати досудовим порядком вирішення спору, адже у зверненні позивач просив надати інформацію та пояснення з питання не проведення перерахунку за раніше поданими заявами.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

У питанні нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці законом не передбачена можливість досудового порядку вирішення спору, не визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, тому до спірних правовідносин не є застосовною частина четверта статті 122 КАС України.

Щодо неврахування судом першої інстанції не отримання позивачем листа відповідача від 12 лютого 2021 року, відсутність доказів вручення такого листа позивачу, суд вважає за необхідне звернути увагу, що листи відповідача направлялись позивачу за місцем його реєстрації, яке зазначено в документах пенсійної справи, АДРЕСА_2 , а позивач не повідомляв орган Пенсійного фонду про зміну місця проживання.

Суд вказує, що установлення карантину на території України постановами Уряду жодним чином не обмежило позивача у праві на подання позову, а також у реалізації такого права.

Крім того, пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Цей Закон набрав чинності 17 липня 2020 року, тому перебіг процесуальних строків, що були продовжені на час дії карантину, закінчився 06 серпня 2020 року.

Таким чином, встановлення карантину в контексті спірних правовідносин не може бути підставою для продовження процесуальних строків.

Доводи апелянта про перебування тривалий час в самоізоляції не підтверджено належними доказами.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31 березня 2021 року. в справі № 240/12017/19 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29 жовтня 2020 року у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20 жовтня 2020 року у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20 жовтня 2020 року у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії, зокрема, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Зазначення апелянтом, що звернення до суду в цій категорії спорів не може бути обмежене будь-якими строками, є помилковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема та статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Відтак, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Верховним Судом в постанові від 17 липня 2018 року в справі № 521/21851/16-а висловлена правова позиція, за якою поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

В цьому випадку відсутні такі обставини, а заявлені причини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з позовом в межах строку звернення до суду.

Разом з тим, судом першої інстанції при залишенні позовної заяви без розгляду не враховано, що позивачем заявлені вимоги не тільки про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, а й про зобов`язання провести перерахунок та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідок Господарського суду Запорізької області від 05 березня 2020 року № 05-62/16, від 25 січня 2021 року № 05-62/03 та від 16 лютого 2022 року №05-62/06 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 18 лютого 2020 року, без зазначення кінцевої дати такого перерахунку.

Відповідно, період позовних вимог, які мають бути залишені без розгляду (при триваючих правовідносинах) має відраховуватись в залежності від дати звернення позивача до суду, самих позовних вимог та визначатись конкретною датою.

У зв`язку з тим, що позивач просив, в тому числі, зобов`язати відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання без зазначення кінцевої дати перерахунку, а щомісячне довічне грошове утримання є періодичним платежем, суд першої інстанції мав врахувати це при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду, тому висновок суду першої інстанції про пропуск строку звернення до суду щодо усіх позовних вимог, зокрема, за період, що передує даті звернення до суду в межах встановленого частиною другою статті 122 КАС України строку звернення до суду, є передчасним.

Стосовно вимог апелянта про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає, що саме до компетенції суду першої інстанції належить питання поновлення пропущеного строку.

Із зазначених підстав апеляційну скаргу суд задовольняє частково.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні ухвали неповне з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року в справі № 280/3060/23 задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року в справі № 280/3060/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Направити справу № 280/3060/23 до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 01 листопада 2023 року та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Сафронова

суддя В.Є. Чередниченко