Справа № 753/13582/23
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

при секретарі - Олешко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, яким просив:

- визнати протиправними дії інспектора 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Шуковського О.Ю. щодо накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованому режимі згідно постанови ЕАС №7414450 від 28 липня 2023 року;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованому режимі серії ЕАС №7414450 від 28 липня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 20 400,00 грн.;

- закрити справу про адміністративне правопорушення, розпочату відносно ОСОБА_1 інспектором 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Шуковським О.Ю. на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №7414450 від 28 липня 2023 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, крім того не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року у справі №761/1038/22, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП мала бути звернена до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення, а не з дня набрання законної сили.

Позивач зазначив, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив п. 2.1 "а" ПДР та не застосував п. 89 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1453, оскільки позивач пред`явив працівнику поліції посвідчення водія у мобільному додатку "Дія".

Додатково наголосив, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі не визначив її, як справу незначної складності. Крім того дана справа не відноситься до справ незначної складності та не підлягала розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судом першої інстанції допущено до участі у справі представника відповідача - Олійник І.В., яка не є адвокатом та незаконно враховано поданий нею відзив та докази.

Також зазначив, що наданий ОСОБА_2 відеозапис не засвідчений електронним підписом, водночас судом першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання про витребування оригіналу електронного диску.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року по справі №761/1038/22, що залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строк на 1 (один) рік.

Відповідно до постанови від 28 липня 2023 року серія ЕАС №7414450 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz GL 450 д.н.з. НОМЕР_1 будучи позбавлений права керування, чим порушив п. 2.1 а. Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Вважаючи протиправною постанову від 28 липня 2023 року серія ЕАС №7414450 позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що станом на день складання оскаржуваної постанови 28 липня 2023 року постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року набрала законної сили, тому позивач вважався таким, що позбавлений права керування транспортними засобами про що був обізнаний.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У ст. 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 Кодексу України керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Викладене свідчить, що особі забороняється керувати транспортним засобом за відсутності в останньої посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, у тому числі й у випадку позбавлення права керування транспортними засобами.

Як встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року по справі №761/1038/22, що залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строк на 1 (один) рік.

28 липня 2023 року о 16:25 год. Інспектором 4 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Шуковським О.Ю. встановлено факт порушення водієм ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Mercedes-Benz GL 450 д.н.з. НОМЕР_1 вимог знаку 3.21 та при перевірці документів встановлено, що останній позбавлений права керування транспортними засобами рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року мала бути звернута до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення, а не з дня набрання законної сили постановою, отже з урахуванням положень ч. 1 ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Управління Патрульної поліції у місті Києві листом від 21 лютого 2023 року №5367/41/11/4/03-2023 повідомило позивача про те, що з метою виконання постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року йому необхідно з`явитись до відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в м. Києві для здачі посвідчення водія.

Відповідно до ст.ст. 291, 294 КУпАП, постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Відповідно до ст. 299 КУпАП передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 317-1 КУпАП, виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.

У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

Як встановлено в постанові Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року по справі №761/1038/22 постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року надіслана до Єдиного державного реєстру судових рішень 02 січня 2023 року, отримана позивачем 30 січня 2023 року, водночас з апеляційною скаргою останній звернувся 02 лютого 2023 року.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції оскільки постанова Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/1038/22 була оскаржена до Київського апеляційного суду, тому перебіг строку звернення постанови до виконання був зупинений до розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до листа Управління патрульної поліції у місті Києві від 10 серпня 2023 року №1416аз/41/11/01-2023 на адвокатський запит представника позивача, копія постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року у справі №761/1038/22 надійшла до Управління 08 лютого 2023 року, а тому доводи апелянта про те, що строк звернення до виконання зазначеної постанови закінчився 06 січня 2023 року є помилковими.

Також колегія суддів звертає увагу, що станом на 28 липня 2023 року постанова Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року набрала законної сили, відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейського №470202 позивач та його адвокат обізнані щодо постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду у справі від 06 березня 2023 року №761/1038/22 (05:35 хв., 17:23 хв.).

Доводи апелянта про те, що станом на час прийняття оскаржуваної постанови в додатку "Дія" посвідчення водія було чинне, не спростовують обставини набрання законної сили постанови суду від 07 жовтня 2022 року, якою позивача позбавлено права керування транспортними засобами строком на один рік.

Посилання апелянта на порушення відповідачем строку встановленого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395 внесення інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи "Інформаційний портал Національної поліції України" не може слугувати підставою для невиконання ОСОБА_1 постанови суду, що набрала законної сили.

Згідно з ч. 10 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Також колегія суддів вважає помилковими доводи представника позивача про відсутність підстав для зупинки працівниками патрульної поліції ОСОБА_1 , оскільки, як встановлено судом підставою для зупинки транспортного засобу Mercedes-Benz GL 450 д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , слугувало невиконання останнім вимог знаку 3.21 "в`їзд заборонено".

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності віднесені до окремої категорії термінових справ та мають скорочені строки розгляду та особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце їх розгляду.

Частиною 4 ст. 12 КАС України визначено справи, які розглядають виключно за правилами загального позовного провадження, а саме:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Отже доводи апелянта щодо необхідності розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження є помилковими.

Стосовно доводів апелянта про те, що наданий відповідачем відеозапис нагрудної камери поліцейського незасвідчений електронним підписом, а тому суд першої інстанції не міг його враховувати підчас розгляді справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1, 2 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

У постанові від 10 вересня 2020 року у справі №751/6069/19 Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного кримінального суду зазначив таке:

"Відповідно до ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений слідчим до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу".

Верховний Суд у вже згаданій вище постанові від 18 листопада 2021 року у справі №0540/7665/18-а вважав цей висновок застосовним і до справи, що розглядається. Відтак, з урахуванням наведеної вище позиції Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі надали суду оригінал електронного доказу, а тому не повинні був засвідчувати його відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку