Справа № 536/2012/23
Суддя: Река А. С.
Дата ухвалення: 2023-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 536/2012/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Рівненській області рядового поліції Куцеля Івана Андрійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

Встановив:

Представник позивача адвокат Маслов Є.В. звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Рівненській області рядового поліції Куцеля Івана Андрійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, у якому просить суд визнати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАТ №7749037 від 16.09.2023 року протиправною та скасувати її; стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 3355 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 16 вересня 2023 року інспектором 1 батальйону 1 роти УПП в Рівненській області рядовим поліції Куцель Іваном Андрійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7749037 за ч.1 ст. 132-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу 510 грн. Відповідно до змісту постанови 16.09.2023 о 14 год. 20 хв. на АД М19195 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече, ОСОБА_1 керуючи ТЗ DAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення палива бензин (ООН 1203), здійснив зупинку транспортного засобу на узбіччі біля дорожнього об`єкту кафе Оксамит - місця скупчення людей, не використовуючи відкотні пристрої, чим порушив п.22.5 ПДР - перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомобільними дорогами, вулицями або залізними переїздами. Під час винесення оскаржуваної постанови відповідач порушив ст.278, 279 КУпАП, оскільки будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не були дослідженні докази. В постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №7749037 від 16.09.2023, вказано, що позивач здійснив зупинку біля дорожнього об`єкту кафе Оксамит - місце скупчення людей, не використовував противідкотні пристрої, проте відповідно дії позивача є, у розумінні вимог Правил дорожнього руху, зупинкою, а не стоянкою, оскільки тривало не більше 5 хвилин, а тому позивач не був зобов`язаний використовувати противідкотні упори відповідно до вимог Наказу №656 від 04.08.2018 року «Про затвердження деяких нормативно-правових актів з питань дорожнього перевезення небезпечних вантажів». Місце зупинки транспортного засобу під керуванням позивача не було місцем скупчення людей, що підтверджується відеозаписом.

Також, відповідно до п 8.3.7 частини 8 ДОПНВ, використання противідкотних упорів є необхідним у разі, лише якщо причеп не оснащений гальмівною системою, а тому у позивача не було обов`язку використовувати проти відкотні упори.

В постанові про адміністративне правопорушення зазначено, що позивач порушив вимоги п.22.5 ПДР України, проте цим пунктом передбачено граничні габарити та масу транспортного засобу, порушення яких не інкримінувалося позивачу при винесенні постанови та не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.132-1 КУпАП.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 вересня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

04 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Департаменту патрульної поліції, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України 04.08.2018р. №656 передбачено використання противідкотних упорів під час стоянки транспортного засобу, і позивач, який керував транспортним засобом DAF FT XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення небезпечного вантажу бензин (ООН 1203) під час стоянки зобов`язаний використовувати противідкотні пристрої. З боку інспектора патрульної поліції не здійснювалося будь-яких перешкод щодо реалізації позивачем своїх прав, як особи, що притягується до адміністративної відповідальності. Надані відеоматеріали підтверджують, що розгляд справи проводився в порядку, передбаченому статтею 279 КУпАП. Позивачу було роз`яснено його права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також поліцейським роти №1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП рядовим поліції Куцель Іваном Андрійовичем було проведено розгляд справи, оцінено докази та прийнято рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП гр. ОСОБА_1 , а тому поліцейський жодним чином не перешкоджав позивачу у користуванні своїми правами, у тому числі, не обмежував у праві ознайомитись із доказами. Зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7749037 від 16.09.2023 року винесена щодо ОСОБА_1 в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вказано технічний пристрій, на які проводився відеозапис 482321. Позивачем на підтвердження того, що він використав противідкотні пристрої під час стоянки транспортного засобу, не надано суду жодних доказів. Щодо витрат на правову допомогу, то вважають, що на підтвердження витрат, пов`язаних з її оплатою не надано підтверджуючих документів, та розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлений позивачем на суму 3355 грн. не є співмірним зі складністю та обставинами справи з огляду на предмет позову, незначну складність справи, а також відсутність виключної правової проблеми.

13 жовтня 2023 року в провадження Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що представником відповідача у відзиві не наведено доводів на спростування тверджень та аргументів стосовно суті позовних вимог, а також не надано жодних доказів, які б доводили вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення. З наданого відеозапису можна побачити, що за весь час запису жодна людина не пройшла повз транспортного засобу позивача, що спростовує твердження відповідача про зупинку транспортного засобу у місці скупчення людей. Позивач не зобов`язаний був використовувати противідкотні пристрої, оскільки транспортні засоби оснащені заводом виробником транспортного засобу стоянковою гальмівною системою. Витрати на правову допомогу документально підтверджені і долучені до позовної заяви.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , який повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився. Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Маслова Є.В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Маслова Є.В.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач - інспектор 1 батальйону 1 роти УПП в Рівненській області рядового поліції Куцель Іван Андрійович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7749037 від 16.09.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 1 за ст.132-1 КУпАП у зв`язку з тим, що він 16.09.2023 рухаючись по автомобільній дорозі М-19, 195 км. Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече, керуючи транспортним засобом DAF FT XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення небезпечного вантажу - паливо бензин (ООН 1203), здійснив зупинку транспортного засобу на узбіччі біля дорожнього об`єкту кафе «Оксамит» - місце скупчення людей, не використовував противідкотні пристрої, чим порушив п. 22.5 ПДД.

Частиною 1 ст.132-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Пункт 22.5 Правил дорожнього руху передбачає чіткий перелік параметрів, яким має відповідати транспортний засіб та його состав під час здійснення руху та перевезення небезпечних вантажів, що детально визначені та описані в цьому пункті ПДР.

Згідно з Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.07.2004 року №822 розділом ІІІ пунктами 2, 3 передбачено, що стоянка транспортних засобів під час перевезення небезпечних вантажів дозволяється тільки після вжиття відповідних заходів безпеки. Транспортний засіб може стояти в місцях, що відповідають таким вимогам:1) автомобільна стоянка охороняється, обслуговуючий персонал стоянки поінформований про характер вантажу та місцезнаходження водія; 2) автомобільна стоянка загального користування або приватна автомобільна стоянка, де ушкодження транспортного засобу з небезпечним вантажем іншим транспортним засобом малоймовірне; 3) відкрите місце за межами земляного полотна дороги, яке віддалене на безпечну відстань від житлових будівель та місць скупчення людей і через яке не проходять люди. Місця стоянки, зазначені в підпункті 2, можуть використовуватися тільки в разі, якщо поблизу немає стоянок, передбачених у підпункті 1, а місця стоянки, зазначені в підпункті 3, можуть використовуватися тільки в разі, якщо поблизу немає стоянок, передбачених у підпункті 2. Під час стоянки транспортної одиниці з небезпечним вантажем використовуються стоянкові гальма та інші необхідні засоби запобігання самовільному переміщенню.

Пунктом 8.3.7. Додатку В до Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ) передбачено, що кожний транспортний засіб з небезпечними вантажами, що знаходиться на стоянці, повинен бути поставлений на стоянкове гальмо. Причепи, не оснащені гальмовою системою, повинні втримуватися в нерухливому стані за допомогою використання щонайменше одного противідкотного упора, опис якого міститься в пункті 8.1.5.2.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідно до норм КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи, було встановлено, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач наголошує, що згідно оскаржуваної постанови ним було здійснено зупинку транспортного засобу, про що зазначено і в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7749037 від 16.09.2023 року.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, зупинкою є припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); натомість стоянка - це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Суд наголошує, що вищевказаними Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів, ДОПНВ передбачено вимоги щодо використання стоянкових гальм та інших необхідних засобів запобігання самовільному переміщенню, зокрема, противідкотних упорів, саме під час стоянки транспортного засобу, а не його зупинки, про що зазначено в оскаржуваній постанові серії ЕАТ № 7749037 від 16.09.2023 року.

Також, пункт 8.3.7. Додатку В до Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів передбачає, що кожний транспортний засіб з небезпечними вантажами, що знаходиться на стоянці, повинен бути поставлений на стоянкове гальмо; причепи, не оснащені гальмовою системою, повинні втримуватися в нерухливому стані за допомогою використання щонайменше одного противідкотного упора, проте із протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00859-00227-23 від 21.03.2023 року (а.с.12), чинного до 21.09.2023 року, вбачається, що транспортний засіб категорії О4 (причепи (напівпричепи), марки «Trailor S 383EL», реєстраційний номер НОМЕР_2 оснащено гальмівною системою, та наведені її параметри (а.с.12 зворот), та зазначений транспортний засіб визнано технічно справним. З відеозапису, долученого до матеріалів позовної заяви позивачем та відеозапису, долученого до відзиву представником відповідача Департаменту патрульної поліції (дата та час згідно відеозапису «16/09/2023 15:05:54») вбачається, що саме вищевказаний транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_2 приєднаний до транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що було припарковано під час винесення оскаржуваної постанови.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що транспортний засіб позивача під час зупинки не втримувався в нерухливому стані за допомогою стоянкового гальма.

Таким чином, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач вказані вимоги законодавства не виконав, відповідачем, а саме Департаментом патрульної поліції, суду не надано.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року (справа №127/163/17-а, адміністративне провадження № К/9901/33394/18).

Отже, відповідач, а саме Департамент патрульної поліції, не довів правомірність винесеної постанови відносно позивача за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП та судом не встановлено обставин, які б достеменно підтверджували вчинення позивачем порушення вимог п. 22.5 ПДР України.

Щодо позовних вимог, заявлених до інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Рівненській області рядового поліції Куцеля Івана Андрійовича, суду зазначає, що з аналізу положень чинного законодавства вбачається, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені відповідного суб`єкту владних повноважень.

В даному випадку визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

В даному випадку, вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 грудня 2019 року (справа № 724/716/16-а).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень є орган, який таке стягнення наклав, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 року визначено, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення посадові особи відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу, який уповноважений такі стягнення накладати. Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, належним відповідачем у справі є Департамент патрульної поліції.

За таких обставин, необхідно відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Рівненській області рядового поліції Куцеля Івана Андрійовича, але враховуючи, що відповідачем Департаментом патрульної поліції не було надано достатніх доказів, які могли б підтвердити правомірність оскаржуваної позивачем постанови, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог до Департаментом патрульної поліції.

Згідно частини 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні докази, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку відповідача доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, а тому суд вважає належним способом захисту порушених прав позивача скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У відповідності до положень статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина статті 134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат в суді першої інстанції позивачем до матеріалів справи додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №3565 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.15), копію договору про надання правничої допомоги №16092023 від 16 вересня 2023 року, укладеного між адвокатом Масловим Євгеном Володимировичем та Кулиничем Віталієм Олександровичем (а.с.16-17), акт про прийняття-передачу наданих правових послуг №2509 від 25 вересня 2023 року (а.с.18), рахунок №2509 на оплату з надання правової допомоги у сумі 3355 гривень згідно договору про надання правничої допомоги №1609023 від 16 вересня 2023 року (а.с.19), ордер про надання правничої допомоги адвокатом Масловим Євгеном Володимировичем Кулиничу Віталію Олександровичу (а.с.20).

Судом встановлено, що між адвокатом Масловим Є.В. та Кулиничем В.О. укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 16092023 від 16.09.2023, згідно з яким адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому за плату юридичні послуги адвоката.

Порядок проведення розрахунків передбачено п.3 зазначеного договору, відповідно до якого виплата належної адвокату винагороди проводиться клієнтом на підставі виписаного рахунку. Вартість послуг адвоката становить 671 гривню за одну годину роботи адвоката. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгодженні сторонами.

Згідно акту прийому-передачі наданих правових послуг №2509 адвокатом були надані юридичні послуги відповідно до вищевказаного договору, а саме: зустріч з клієнтом, пояснення по суті питань, ведення справи клієнта до набрання законної сили судового рішення, написання, роздруківка та підпис договору - 1,5 год., що складає 1006.50 грн. Підготовка, складання позовної заяви, формування квитанції про сплату судового збору - 3,5 год., що складає 2348,50 грн. Загальна вартість послуг становить 3355 гривень.

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду з вимогою про стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості.

Суд зазначає, що на виконання вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в наданому до суду відзиві на позов відповідач, посилаючись на статтю 134 КАС України, просив суд зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правову допомогу, з огляду на предмет позову, незначну складність справи, а також відсутність виключної правової проблеми.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд, враховуючи заперечення відповідача, зазначає наступне.

З приводу заявлених до відшкодування представником позивача витрат на правничу допомогу, яка включає: попередні консультації, попереднє вивчення матеріалів, законодавства в необхідній сфері правовідносин; зустріч з клієнтом та узгодження правової позиції; детальне вивчення матеріалів, підготовку позовної заяви з додатками, суд, враховуючи складність справи, що розглядається, ціну позову, значення справи для позивача, а також обсяг інформації, яку необхідно було опрацювати представнику позивача для підготовки до складання позовної заяви, обсяг самостійних висновків адвоката щодо аналізу нормативно бази, вважає, що вказані послуги є документально підтвердженими, обґрунтованими та такими, що підлягають відшкодуванню.

Суд враховує, що у пункті 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Разом з цим, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що дана справа є справою незначної складності, ціна позову складає 510 гривень, враховуючи фактичний обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги, суд приходить до висновку, що співмірною сумою відшкодування таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань є 1500 гривень, а тому підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача.

Також, приймаючи до уваги вимоги ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.6, 9, 10, 90, 132, 134, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7749037 від 16.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., і закрити справу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. та витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 1 роти УПП в Рівненській області рядового поліції Куцеля Івана Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 06.11.2023.

СуддяА. С. Река