Справа № 320/38458/23
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

02 листопада 2023 року Київ № 320/38458/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просить:

- визнати протиправним і скасувати розпорядження голови Святошинської районної в місту Києві державної адміністрації від 14.03.2023 № 36-к/тр;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Святошинського району м. Києва;

- стягнути з Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14.03.2023 до дня поновлення на роботі.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі за цим адміністративним позовом, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 2, 7, 8 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частин першої та третьої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Такий висновок сформовано зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 817/986/17.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України під час вибору та застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що за результатами конкурсу позивача було призначено директором комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Святошинського району м. Києва та укладено контракт строком на 5 років - з 02.08.2021 до 01.08.2026. Наприкінці лютого 2023 р. позивача, застосовуючи психологічний тиск, змусили написати заяву на звільнення за власним бажанням, аргументуючи це тим, що це усталена практика з метою оцінки морально-ділових якостей працівників, які перебувають на керівних посадах і тим, що ніхто не може бути звільнений за власним бажанням без реального волевиявлення та без зазначення необхідних дат у заяві. 14.03.2023 позивач дізнався про своє звільнення шляхом отримання фотокопії оскаржуваного розпорядження у месенджері Viber від керівника відділу кадрів. Підставою для прийняття такого рішення вказано нібито подану позивачем заяву про звільнення за власним бажанням від 07.03.2023. Зазначено, що позивач ніколи не подавав такої зави власноруч і не виражав жодного наміру чи волі звільнитися з займаної посади. Безпосередньо до 14.03.2023 позивач продовжував виконувати свої обов`язки та не мав жодних здогадок про те, що позивач "прийняв рішення про звільнення за власним бажанням" та "подав відповідну заяву".

Предметом позову в цій справі є, зокрема скасування розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.03.2023 № 36-к/тр "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Суд встановив, що 02.08.2021 між позивачем та Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією було укладено контракт № 46 з директором комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Святошинського району м. Києва, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передане до сфери управління Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Цей контракт регулює трудові відносини, пов`язані з виконанням директором комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Святошинського району м. Києва своїх обов`язків, визначає права, відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці директора, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, строк дії договору та є особливою формою трудового договору.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що посада директора комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Святошинського району м. Києва не є посадою державного органу та його апарату, а робота на такій не належить до публічної служби.

Таким чином, спірні відносини, що виникли між сторонами не пов`язані з питаннями прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення з неї, а стосуються підстав та умов розірвання строкового трудового договору (контракту), стороною в якому (роботодавцем) є органом місцевого самоврядування. Спір в цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів публічної адміністрації, є трудовим і має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Прийняття оскаржуваного рішення органом місцевого самоврядування не змінює правової природи цих відносин.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 754/16263/18.

З огляду на зазначене, спір про поновлення на посаді директора комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Святошинського району м. Києва не є спором з приводу прийняття громадян на публічну службу та її проходженням, а є виключно трудовим спором і вирішується у порядку цивільного судочинства.

Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правової природи спірних правовідносин і не робить цей спір публічно-правовим.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand проти Австрії" зазначив, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що правовідносини є приватноправовими та не мають публічно-правового характеру, а тому зазначену справу належить розглядати місцевому загальному суду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини п`ятої статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

З огляду на зазначене, суд вважає, що у відкритті провадження у цій адміністративній справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 5, 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу про право звернення з цим позовом до місцевого загального суду у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Басай О.В.