Справа № 308/18950/23
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Білак І.І., представника позивача Костів Л.А., відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , його захисника Бондарєва О.Г., перекладача Болюх Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 прикордонний загін) до громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 прикордонний загін) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позов мотивує тим, що 02 листопада 2023 року о 13 годині 00 хвилин інспектором моніторингу обстановки на напрямку 363 прикордонного знаку «У», на відстані 700 метрів до державного кордону, на ділянці відповідальності впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах контрольованого прикордонного району був виявлений та затриманий громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживав на території України без документів на право перебування (проживання) на території України. Правопорушення вчинене повторно протягом року.

Позивач зазначає, що своїми діями він порушив вимоги ч.3 статті 3, статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 203 КУпАП.

Згідно позовної заяви, відповідно до вимог ст. 263 КУпАП відповідач був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Під час здійснення проведення співбесіди з відповідачем було встановлено, що Головним Управлінням ДМС України в Закарпатській області: постановою від 11.01.2023 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 5100 грн. (п`ять тисяч сто) грн;

У позовній заяві вказано на те, що 11.01.2023 стосовно громадянина рф ОСОБА_1 , ГУ ДМС України в Закарпатській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, та зобов`язано його покинути територію України до 20.01.2023.

Станом на сьогодні громадянин рф ОСОБА_1 , рішення ГУ ДМС України в Закарпатські області не виконав, документів що підтверджують причину не виконання рішення про примусове повернення громадянин рф не має.

Як вказано у позовній заяві, начальником НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, у зв`язку із затриманням громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відсутністю законних підстав для перебування на території України, притягнення до адміністративної відповідальності ГУ ДМС в Закарпатській області, не виконання рішення про примусове повернення прийняте ГУ ДМС в Закарпатській області, та повторного притягнення до адміністративної відповідальності за порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства прийнято рішення про примусове видворення.

Позивач зазначає, що враховуючи, що відповідач 02.11.2023 був повторно затриманий за порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства стосовно нього, прийнято рішення про примусове видворення з України, рішення про примусове повернення прийняте ГУ ДМС в Закарпатській області не виконав, відсутністю підстав для законного перебування в Україні, тому наявні всі підстави для його затримання з метою та забезпечення примусового видворення за межі території України.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 10 Закону України «Про прикордонний контроль», під час виїзду з України іноземця, особи без громадянства з України передбачає проведення перевірки наявності у нього дійсного паспортного документа, відсутності щодо нього у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону виїзду з України та про доручення уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, а також дотримання законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

При обґрунтуванні позову, позивач посилається на положення п.14 ст. 1, ч. 3 ст. 3, абз. 1 ч. 8 ст.26, ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», абз. 6 ст. 2 Закону України «Про державну прикордонну службу України», ч. 1 ст. 289 КАС України.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене, дотримуючись вимог частини 2 статті 19 Конституції України, якою визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, керуючись вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 12, 20, 55, 59, 60, 122, 160, 161, 168, 245, 289, 370 КАС України, позивач просить суд: на підставі вимог ч. 2 та п. 11 ч. 6 ст. 12 та ст. 257 КАС України розгляд справи здійснити у порядку спрощеного позовного провадження.

Затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 6 (шести) місяців.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилався на обставини зазначені в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, происли врахувати можливість сплати застави. На адресу суду був поданий відзив на позовну заяву. В судовому засіданні відповідач вказував, що документів які посвідчують його особу при собі не має, вказує про наявність місця проживання в м.Ужгород, в квартирі яка належить його сину.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що відповідач (громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 02 листопада 2023 року о 13 годині 00 хвилин інспектором моніторингу обстановки на напрямку 363 прикордонного знаку «У», на відстані 700 метрів до державного кордону, на ділянці відповідальності впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах контрольованого прикордонного району був виявлений та затриманий за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживав на території України без документів на право перебування (проживання) на території України. Правопорушення вчинене повторно протягом року.

Своїми діями порушив вимоги ч.3 статті 3, статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 203 КУпАП. Згідно наявної в матеріалах справи постанови ЗхРУ №018740 від 03.11.2023, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень.

03.11.2023 начальником відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу підполковником Сергієм КУРДЕЛЬЧУКОМ, за результатам розгляду матеріалів щодо громадянина російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про примусове видворення за межі території України.

Також встановлено, що першим заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області Бердар О.М. відносно ОСОБА_4 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія ПН МЗК №001201 від 11.01.2023 за порушення ч. 1, 3 ст. 3, ст.9 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.19 Порядку, затвердженого ПКМУ №1983 від 26.12.2002 р., відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

11.01.2023 головним спеціалістом Валерій Опаленик за результатами розгляду матеріалів щодо громадянина рф ОСОБА_4 прийнято рішення №7 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та зобов`язання вчинити дії, - відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2023, вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 15.08.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі №308/965/23 повернуто скаржнику .

Вказане свідчить про те, що фактично на даний час відповідачем по справі не виконано рішення відповідного органу про примусове повернення його до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Доказів наявності законних підстав для перебування на території України громадянин рф ОСОБА_1 до матеріалів справи та в судовому засіданні не надано.

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 по справі № 359/5975/17 зазначив, що «Порушення особою законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у випадку, коли відсутні документи, які посвідчують особу, та відсутність документів, що свідчать про законне перебування на території України, є підставою для затримання особи з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України».

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що матеріали справи не містять жодного звернення ОСОБА_1 за період з 25 вересня 2019 року до 11 січня 2023 року до органів Державної міграційної служби України щодо вирішення питання оформлення ним документів на постійне проживання в Україні, а щодо доданої до матеріалів справи заяви (скарги) позивача голові ДМС України щодо прохання на імміграцію в Україну, то така датована 21 січня 2023 року, тобто вже після винесення оскаржуваної постанови.

Крім цього вказується що ОСОБА_1 після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав з території України. Документів про продовження строку перебування в Україні, у встановлений законом строк (за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України) не подавав. Крім того, з метою продовження строку перебування в Україні, отримання посвідки на тимчасове проживання, дозволу на імміграцію, і після 24.09.2019 року не звертався. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів не звертався, що свідчить, що ОСОБА_1 усвідомлював, що цим самим порушує міграційне законодавство України.

Згідно наявної в матеріалах справи постанови ЗхРУ №018740 від 03.11.2023, відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст.203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень.

Згідно рішення про примусове повернення від 11.01.2023 відповідач отримавши дозвіл на імміграцію в Україну 24.09.2018, вчасно не звернувся до органів ДМС для оформлення дозвільних документів на проживання в Україні, та після закінчення дозволеного терміну перебування в Україні не покинув територію України у встановлений законодавством строк, не звертався до органів та підрозділів міграційної служби з заявою і документами, необхідними для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався також.

В силу абз. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Відповідно ч. 1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Частиною 5 статті 26 Закону №3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Частиною першою статті 30 Закону №3773-VI визначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.4 ст.30 Закону №3773-VI).

Відповідач не виконав Рішення про примусове повернення, і на теперішній час продовжує ухилятись від виконання вищезазначеного Рішення.

Враховуючи те, що громадянин російської федерації ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до теперішнього часу не виконав без поважних причин рішення про примусове повернення, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 203 КУпАП, що є підставою для звернення з позовом про примусове видворення з України іноземця передбаченою положеннями ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивач звертається до суду з даної позовною заявою.

Відсутність документу, що дає право на виїзд з України, також є підставою для подання до суду позовної заяви про застосування судом до іноземця заходів затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, відповідно до вимог частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з цим, згідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно до підпунктів «b» та «f» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Громадянин російської федерації ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час перебуває на території України, без законних підстав (граничний період тимчасово перебування Відповідача на території України, визначений відповідно до законодавства України (не більш як 90 днів протягом 180 днів), що є грубим порушенням законодавства України про правовий статус іноземців; дії Відповідача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (ухилення від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; не виконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення прийнятого відносно нього); відсутні законні підстави для перебування на території України, у зв`язку з чим Відповідач самостійно територію України не покине та відповідно, відсутня можливість легального працевлаштування на території України, а отже, відсутні законні джерела прибутку в Україні, твердження відповідача про наявність власного бізнесу не підтверджується жодними доказами; у Відповідача відсутній документ, що дає право на виїзд з України (такий надано не було); а також те, що наявність вищезазначених обставин дає підстави вважати, що Відповідач перешкоджатиме проведенню процедури та те, що існує ризик його втечі.

Документи що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.

Вказане підтверджується дослідженими судом протоколом про адміністративне затримання; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, рішенням про примусове видворення.

Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (із змінами і доповненнями) якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

Відповідно до пункту 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС України № 748/288781 від 29 лютого 2016 року, іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для виконання постанови суду, зокрема про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України.

Частина 13 ст.289 КАС України передбачає, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З матеріалів справи судом встановлено, що на час розгляду справи ідентифікувати відповідача не є можливим.

Беручи до уваги той факт, що Відповідач проживає на території України без документів на право проживання в Україні вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 203 КУпАП, у нього відсутній паспортний документ, який надає право здійснити виїзд з території України, які визначені ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України; зважаючи, що відповідач добровільно не виконав рішення про повернення та не виїхав за межі території України, також зазначені вище обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення та видворення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості на даний час здійснити виїзд з території України, що унеможливлює ідентифікацію особи Відповідача та забезпечення примусового видворення за межі України.

Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», судом не встановлено.

Наявність вищезазначених обставин створює обгрунтовані підстави вважати, що Відповідач, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик його втечі, що відповідно до абзаців першого та другого ч. 1 ст. 289 КАС України, положень ч. 3 та ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є підставою для затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Передбачених законом підстав для передачі відповідача на поруки, або внесення ним застави, як засобу забезпечення виконання рішення про примусове видворення, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до приписів ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали,які можуть бути використані як докази у справі. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні доказине мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом також встановлено відсутність у відповідача документів, що посвідчують особу. Відтак орган ДПС зобов`язаний вжити заходів щодо ідентифікації та документування відповідача, оскільки неможливість ідентифікації відповідача є перешкодою для початку процедури його примусового видворення.

Натомість обставин, які б підтверджували, що існують передбачені ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстави для перебування іноземця на території України судом не встановлено та стороною відповідача не доведено.

Відтак, з метою ідентифікації відповідача суд вбачає за доцільне затримати останнього на період, встановлений законодавством та необхідний для здійснення такої ідентифікації.

Таким чином, враховуючи що відповідач був затриманий без документів, що посвідчують особу, відсутності у відповідача документів, які посвідчують особу/ дають право на перебування на території України, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований в цій частині та підлягає задоволенню.

Разом з тим, на думку суду, позивачем не доведено наявність обставин для затримання відповідача на строк шість місяців, який є досить значним та вважає достатнім строк затримання останнього з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України два місяці.

Тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 371 КАС України рішення суду в частині затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства допустити до негайного виконання.

Відповідно до положень ч. 19ст. 289 КАС Україниза подачу позовних заяв, передбачених даною статтею, судовий збір не справляється, а отже підстав для розподілу витрат пов`язаних з розглядом справи не має, оскільки вони сторонами не були понесені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5,9,72-77,90,229,241,246,289, 371 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( НОМЕР_2 прикордонний загін) до російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України задовольнити частково.

Затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк який не може перевищувати 2 (два) місяці, починаючи з часу фактичного затримання.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Оскарження рішення про затримання іноземця або особи без громадянства не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.