Справа № 500/5546/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5546/23

02 листопада 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Сагайдака Володимира Васильовича звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі ВЧ НОМЕР_2 ), у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_2 щодо не звільнення ОСОБА_1 за абзацом 4 підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами: у зв`язку наявністю батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи з інвалідністю II групи;

зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за абзацом 3 (так в позові) підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами: наявністю батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи з інвалідністю II групи.

В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , на даний час має право на звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, зокрема, у зв`язку з наявністю батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи з інвалідністю II групи.

Позивач 27.07.2023 подав рапорт про звільнення з військової служби на цій підставі відповідно до абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, долучивши копії документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення. 06.08.2023 повторно направив даний рапорт із доданими до нього документами поштовим зв`язком.

Відповідачем не вжито жодних заходів щодо звільнення позивача з військової служби, тобто наявна протиправна бездіяльність, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи суддею одноособово.

18.10.2023 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.48-50). Відповідач проти позову заперечує. Вказує, що рапорт про звільнення позивача військовою частиною було отримано 21.08.2023, а позовна заява про визнання протиправною бездіяльності була направлена до суду 28.08.2023, тобто через 7 днів після отримання відповідачем рапорту позивача. Після надходження рапорту, командиром підрозділу роз`яснено позивачу вимоги пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), а саме порядок подання рапорту та інформація, яка повинна бути у ньому зазначена. Позивачем було складено новий рапорт про звільнення з військової служби у відповідності до вимог чинного законодавства та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.10.2023 № 69 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з військової служби.

Вважає, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо не звільнення позивача з військової служби, просить відмовити у позові.

Ухвалою суду від 19.10.2023 задоволено клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 25.10.2023 суд відмовив представнику позивача у клопотанні про залишення позову без розгляду.

Ознайомившись з заявами по суті справи, зокрема, з відзивом на позовну заяву та доданими до нього документами, суд встановив, що правильним найменуванням відповідача є Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, а не Військової частини НОМЕР_2 як помилково вказав позивач. Відтак, суд з власної ініціативи замінює найменування відповідача на правильне Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі Військова частина НОМЕР_1 , відповідач).

Суд, перевіривши доводи учасників, викладені у заявах по суті справи, письмовими доказами, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовозобов`язаним, військове звання солдат, на підставі Указу Президента України №69/22 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» був призваний 18.03.2022 на військову службу по мобілізації, яку з 25.01.2023 проходив у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.30-37).

27.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи), бо його батько, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю II групи (а.с.7).

До рапорту додав ряд документів, серед яких копія посвідчення ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданого 12.04.2019, копія довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААБ №474168, виданої 11.04.2019 (а.с.8-14).

Такий рапорт та клопотання направленні відповідачу поштовим зв`язком 06.08.2023 (а.с.8).

Позивач вважаючи бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його рапорту протиправною, 28.08.2023 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі правові положення.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 р. № 451/2023, затвердженими законами воєнного стану в Україні, продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, востаннє продовжено з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15.11.2023.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).

Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (абзац п`ятий підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону, який стосується спірних правовідносин);

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з пунктом 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення № 1153/2008. Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення № 1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення № 1153/2008).

Судом у цій справі встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.10.2023 №69 о/с відповідно до статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» звільнено з військової служби призваного по мобілізації військовослужбовця Національної гвардії у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи) солдата ОСОБА_1 (а.с.51).

Відтак, рапорт про звільнення з військової служби розглянутий і по ньому прийняте рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі абзацу п`ятого пункту «г» пункту 2 частини четвертої до статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», за якою й просив звільнити заявник.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач не допустив бездіяльності, оскільки розглянув питання звільнення позивача з військової служби і прийняв відповідний розпорядчий документ по суті рапорту, задовольнивши його. Відтак, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на відмову у позові питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 08803661.

Повний текст рішення складено та підписано 02 листопада 2023 року.

Суддя Чепенюк О.В.