Справа № 200/6002/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року справа №200/6002/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року (головуючий суддя І інстанції Олішевська В.В.), складене в повному обсязі 15 грудня 2022 року, у справі № 200/6002/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про стягнення з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2021 року у сумі 1592,10 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Донецькій області про стягнення з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2021 року у сумі 1592,10 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2021 року у сумі 1592 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто дві) гривні 10 копійок.

Головне управління Держпраці у Донецькій області з таким судовим рішенням не погодилось, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на не надання судом першої інстанції вірної оцінки обставинам справи, винесення рішення без урахування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням суду по справі № 200/8295/21 підтверджено правомірність винесення Наказу від 05.02.2021 №2/0/ЛК, яким визнано недійсним всі накази (доручення) Головного управління Держпраці у Донецькій області, які не підписані головою та/або заступником голови ліквідаційної комісії за період з 13.01.2021.

Зазначає, що виданий наказ за підписом першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Попова О. від 16.01.2021 № 29-к «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 », яким встановлена останньому виплату за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції у розмірі 50% посадового окладу є недійсним.

Вважає, що посилання на ст. 1215 Цивільного кодексу України є незмістовним.

З огляду на зазначене відповідач стверджує, що єдиною метою видання наказу від 16.01.2021 № 29-к було збагачення ОСОБА_1 за рахунок збільшення заробітної плати, що доказує недобросовісність з боку набувача.

Крім того, вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині ненаправлення процесуальних ухвал по справі листом з рекомендованим повідомленням, як суб`єкту який не має офіційної електронної адреси.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 02.03.2012 року працював у Головному управлінні Держпраці у Донецькій області за різними посадами. З 01.01.2020 року займає посаду заступника начальника управління начальника відділу державного нагляду на виробництвах і на об`єктах підвищеної небезпеки в енергетиці, на транспорті та у зв`язку управління нагляду у промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки.

26 серпня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 762 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці», відповідно до якої вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області, та утворити Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права.

Пунктом 3 Постанови КМУ № 762 від 26 серпня 2020 року установлено, що: Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують виконувати свої повноваження та функції до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці; здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Державну службу з питань праці; Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, що утворюється згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступником Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови.

28 вересня 2020 року Державною фіскальною службою України прийнято наказ № 122 «Про ліквідацію Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області», відповідно до якого наказано ліквідувати як юридичну особу публічного права Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, призначено Головою ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області Зуб Ганну Володимирівну.

29 вересня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено записом № 14001810 про те, що Головне управління Держпраці у Донецькій області перебуває в стані припинення.

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області «Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області» від 29.09.2020 № 1172 затверджено персональний склад ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області.

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області «Про визначення заступника Голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області (Головного управління Держпраці у Донецькій області) зі змінами від 31.12.2020 року № 1508, головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці Фольварчука Федора Миколайовича визначено заступником Голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області.

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 12 січня 2021 року № 35 «Про припинення здійснення повноважень Головного управління Держпраці у Донецькій області» вирішено: Головному управлінню Держпраці у Донецькій області припинити з 13 січня 2021 року здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, визначених у Положенні про Головне управління Держпраці у Донецькій області, керівникам структурних підрозділів здійснити інвентаризацію незавершених справ та контрольних завдань тривалого терміну та передати до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, сектору документального забезпечення та контролю припинити реєстрацію організаційно-розпорядчих документів та вихідної кореспонденції за підписом посадових осіб Головного управління Держпраці у Донецькій області, крім випадків, коли це прямо пов`язано зі здійсненням заходів щодо ліквідації Головного управління Держпраці у Донецькій області.

Наказом Головного управлінням Держпраці у Донецькій області від 16 січня 2022 року № 29-к «Про покладення виконання обов`язків на ОСОБА_1 » покладено виконання обов`язків головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції на ОСОБА_2 , заступника начальника управління-начальника відділу державного нагляду на виробництвах і на об`єктах підвищеної небезпеки, в енергетиці, на транспорті та у зв`язку, за його згодою, на період відсутності ОСОБА_3 , головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції з 16 січня 2021 року.

Пунктом 2 зазначеного Наказу встановлено ОСОБА_1 виплату за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції у розмірі 50 відсотків посадового оклад) тимчасово відсутнього головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції, відповідно до пункту 3 статті 52 Закону України «Про державну службу».

Згідно розрахунково-платіжної відомості встановлено, що позивачу нараховано заробітну плату за 11 днів в розмірі 1592,10 грн., виплата якої здійснена 29 січня 2021 року, що не спростовується сторонами.

05 лютого 2021 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області прийнято наказ № 2/0/лк «Про визнання недійсними наказів Головного управління Держпраці у Донецькій області», яким визнано недійсним всі накази (доручення) Головного управління Держпраці у Донецькій області, які не підписані головою, та/або заступником голови ліквідаційної комісії за період з 13 січня 2021 року. Члену ліквідаційної комісії, головному спеціалісту відділу у персоналом ОСОБА_4 ознайомити працівників Головного управління Держпраці у Донецькій області з даним наказом.

Ознайомлення з наказом Управління Держпраці від 05.02.2021 № 2/0/лк здійснювалось відділом управління персоналом шляхом розсилки вищезазначеного наказу на електронні адреси відділів Управління Держпраці зі зворотнім наданням до Відділу управління персоналу листків ознайомлення з наказом.

Відповідно до табеля обліку робочого часу за період з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року ОСОБА_1 відпрацював 5 робочих днів у період з 01.02.2021 по 05.02.2021. У період з 08.02.2021 по 18.02.2021 ОСОБА_1 не з`являвся на службу з нез`ясованих причин, що підтверджується Актами про відсутність на робочому місці у період з 08.02.2021 року по 18.02.2021 року.

Головним управління Держпраці у Донецькій області вживалися заходи щодо запрошення позивача для пропонування вакансій для продовження державної служби, у зв`язку з чим надіслано лист 15 лютого 2021 року № 20/89-лк/21.

Головним управління Держпраці у Донецькій області вживалися заходи щодо з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці, зокрема 17.02.2021 року надіслано лист № 20/97-лк/21 щодо надання пояснень причин відсутності на робочому місці.

Відповідач у поясненнях зазначив, що відповідь на лист Управління Держпраці щодо запрошення позивача для пропонування вакансій, листом від 17.02.2021 зазначив, що працівники його відділу виконують посадові обов`язки у віддаленому доступі, за допомогою електронних комунікацій.

Відповідно до наказу Управління Держпраці від 18.02.2021 №79-лк «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено відповідно по пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Згідно розрахунково платіжної відомості за лютий 2021 року встановлено, що з заробітної плати ОСОБА_1 утримано грошові кошти в загальному розмірі 1592,10 грн.

Позивач, не погодившись з діями відповідача щодо незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2021 року у сумі 1592,10 грн., звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просив стягнути вказану суму.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про державну службу» (далі Закон № 889) визначено, що цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до статті 3 Закону № 889 цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (стаття 5 Закону № 889).

Згідно з статтею 7 Закону № 889 державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Розділом VI «ОПЛАТА ПРАЦІ, ЗАОХОЧЕННЯ І СОЦІАЛЬНІ ГАРАНТІЇ» Закону № 889 врегульовані питання оплати праці державних службовців.

Згідно статті 50 вказаного Закону держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця;

премії (у разі встановлення).

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалось судом вище, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (стаття 5 Закону № 889).

Статтею 94 Кодексу Законів про Працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до стаття 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

За приписами статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

Судом встановлено, що наказ від 16.01.2021 № 29-к «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 » позивачу було встановлена виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції у розмірі 50% посадового окладу, згідно до пункту 3 статті 52 Закону України «Про державну службу».

На підставі вищезазначеного наказу позивачу нарахована заробітна плата за 11 робочих днів склала на загальну суму 1592,10 грн., виплата якої здійснена 29 січня 2021 року.

Однак, наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 05.02.2021 року № 2/0/лк «Про визнання недійсними наказів Головного управління Держпраці у Донецькій області» визнано недійсними всі накази Управління Держпраці, які не підписані головою, та/або заступником голови ліквідаційної комісії за період з 13.01.2021 року, у тому числі й наказ від 16.01.2021 № 29-к «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 ».

Відповідач наголошує, що заробітна плата у розмірі 1592,10 грн. позивачу протиправно була нарахована у січні 2021 року на підставі наказу від 16.01.2021 № 29-к «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 », оскільки його визнано недійсним.

Враховуючи те, що позивачу протиправно у січні 2021 року була нарахована заробітна плата у розмірі 1592,10 грн., відповідач здійснив утримання заробітної плати в розмірі 1592,10 грн. з позивача у лютому 2021 року.

Згідно з статтею 1215 Цивільного Кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Суд зазначає, що статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Аналогічна правова позиція була викладена в низці рішень Конституційного Суду України (далі - КСУ), зокрема в абзаці другому підпункту 3.4 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2007 року N 5-рп/2007 КСУ зазначив, що "Виключно законами України встановлюється правовий режим власності, в основі якого - конституційні положення, конкретизовані в законах, які можуть містити й певні особливості правового режиму тих чи інших форм власності"; в абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2000 року № 14-рп/2000: "Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами".

Загальні підстави для припинення права власності, у тому числі з підстав, що не пов`язані з волевиявленням власника, визначено в статті 346 Цивільного кодексу України, частина друга якої містить застереження про те, що іншими законами України можуть бути встановлені додаткові підстави для припинення права власності.

Цей самий механізм припинення права власності законодавець розповсюдив і на порядок списання грошових коштів, розміщених на рахунках у банках, установивши, що без розпорядження клієнта його кошти списуються лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що управління, відрахувавши із заробітної плати позивача помилково зарахованих сум заробітної плати діяло незаконно, з порушенням процедури стягнення зазначеної суми.

Відмова у задоволені позовних вимог по справі № 200/8295/21, в якій оскаржувався наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 05.02.2021 року № 2/0/лк «Про визнання недійсними наказів Головного управління Держпраці у Донецькій області» не є підставою для скасування судового рішення з огляду на висновки суду щодо порушення процедури стягнення виплаченої позивачу заробітної плати.

При цьому, відповідачем не надано жодного доказу того, що єдиною метою видання наказу від 16.01.2021 № 29-к було збагачення ОСОБА_1 за рахунок збільшення заробітної плати, що доказує недобросовісність з боку набувача, оскільки позивач/набувач не нараховував самостійно спірні суми та не видавав наказ про виплату додаткової заробітної плати.

Крім того, посилання скаржника на порушення норм процесуального права в частині направлені низки процесуальних ухвал на електронну адресу управління, а не рекомендованою поштою є неприйнятними, оскільки направлення на електронну адресу судових рішень в умовах воєнного стану не суперечить нормам Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому, ця електронна адреса вказано управлінням самостійно, зокрема, у відзиві на позовну заяву.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо необхідності задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апелянтом не доведено суду правомірність прийняття спірної вимоги, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року по справі № 200/6002/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2023 року.

Судді А.В.Гайдар

А.А.Блохін

Е.Г.Казначеєв