Справа № 420/17925/22
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування наказу про оголошення догани, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа: Міністерство оборони України, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командування військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2022 №312 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

визнати протиправною бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , в частині невиконання вимог п. 5 наказу військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2022 №312 щодо ознайомлення ОСОБА_1 з вказаним наказом, в частині що його стосується;

визнати протиправною бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 в частині не зарахування солдата ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 та не здійснення йому відповідних виплат грошового забезпечення;

визнати протиправною бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 в частині не дотримання вимог «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України», яка затверджена наказом Міністерства оборони України №333 від 26.05.2014, щодо необхідності документального оформлення факту прибуття ОСОБА_1 до військової частини з лікувального закладу 16.07.2022;

визнати протиправною бездіяльність посадових осіб військової частини НОМЕР_1 в частині не дотримання вимог «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України», яка затверджена наказом Міністерства оборони України №333 від 26.05.2014, щодо необхідності документального оформлення факту направлення ОСОБА_1 до району виконання бойових завдань військової частини, з вимогою його прибуття 16.06.2022, без відповідних супровідних документів;

поновити ОСОБА_1 на посаді старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 з дати його увільнення з вказаної посади, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в Збройних Силах України (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дати його увільнення по день винесення судом рішення про поновлення на посаді;

стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 судові витрати за подання правничої допомоги у розмірі 9750,00 грн.;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення військовослужбовця ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за весь час вимушеного прогулу;

стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 моральну шкоду в розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач наполягає на незаконності та безпідставності п. 3 наказу №312 командування ВЧ НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що солдата ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, за те, що він нібито не попередив свого безпосереднього начальника командира 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , про те що ОСОБА_1 було госпіталізовано до Подільської лікарні. При цьому, у відповідності до матеріалів службового розслідування ОСОБА_1 попередив про вказаний факт начальника ППД та начальника медичного пункту.

Але факт не попередження солдатом ОСОБА_1 свого безпосереднього начальника командира 2 роти ОСОБА_2 не відповідає дійсності. Солдат ОСОБА_1 попередив ОСОБА_2 про факт своєї госпіталізації по телефону, та саме від нього отримав усну вказівку повідомляти про своє перебування в медичному закладі та надавати відповідну медичну документацію до ППД ВЧ НОМЕР_1 , так як він закріплений за вказаним ППД. Саме після цього, він повідомив про факт своєї госпіталізації начальника ППД ОСОБА_3 через СМС повідомлення про факт своєї госпіталізації. Вказаний факт не заперечується матеріалами службового розслідування.

Також Позивач зазначає про протиправну бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 в частині невиконання вимог п. 5 наказу військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2022 №312, в частині ознайомлення ОСОБА_1 з вказаним наказом у зв`язку з тим, що при проведенні службового розслідування посадові особи ВЧ НОМЕР_1 , повноважні проводити вказане розслідування, безпосередньо спілкувалися з солдатом ОСОБА_1 та отримали від нього відповідні підтверджуючи документи у вигляді довідки №164 ЦПМСД Подільської міської ради Подільського району. Однак, при цьому не здійснили заходи направлені на його ознайомлення з наказом військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2022 №312.

Лише 29.11.2022 ОСОБА_1 надали можливість ознайомитися з матеріалами службового розслідування та витягами з наказів про призначення службового розслідування та результатів службового розслідування відносно нього.

У зв`язку з невиконанням посадовими особами ВЧ НОМЕР_1 вимог п. 5 наказу №312 від 30.06.2022, в частині ознайомлення солдата ОСОБА_1 з результатами службового розслідування та самим наказом, ОСОБА_1 залишився в стані правової невизначеності. У зв`язку з чим, він не знав та не міг знати, куди він повинен прибути, для того щоб його зарахували до списків ВЧ НОМЕР_1 та в подальшому здійснили йому всі відповідні виплати.

Отже, в період з червня 2022 року по теперішній час солдат ОСОБА_1 перебуває у вимушеному прогулі та незаконно був позбавлений грошового забезпечення.

Також Позивач стверджує, що незаконними діями Відповідача Позивачу завдано душевного болю, відчуттів зневаги і приниження, пригнічення та образи, підриву його авторитету і репутації серед колег, рідних та друзів. Варто зауважити, що Позивач завжди сумлінно ставився до своїх трудових обов`язків, не притягувався до дисциплінарної відповідальності. З огляду на таке, розмір моральної шкоди, що лише частково виражає глибину внутрішніх психологічних переживань оцінено позивачем у 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 коп.). Позивач вважає його розумним та справедливим.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 07.04.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

13.04.2023 р. за вхід. №11561/23 від Міністерства оборони України надійшли пояснення щодо позовної заяви, в яких зазначено наступне.

Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу представник третьої особи зазначив, що на стадії апеляційного оскарження по справі №420/14817/22 позивач відмовився від позову та провадження було закрито. Разом з тим повторне звернення до суду зі вказаними вимогами не допускається.

Щодо інших вимог, представником зазначено, що накладення дисциплінарного стягнення належить до компетенції командира та є його дискреційним повноваженням.

Зі змісту позовних вимог та наданих на їх підтвердження доказів не вбачається підстав для визнання протиправності дій командира військової частини НОМЕР_1 , та порушення ним порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою суду від 17.05.2023 року із занесенням до протоколу підготовчого засідання прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 15.05.2022 року.

29.05.2023 р. за вхід. №ЕС/5328/23 від представника позивача надійшли заперечення на пояснення, в яких зазначено, предмет спору якій вказувався у адміністративному позові від 17.10.2022 (на якій посилається представник Міністерства оборони України), не співпадає з предметом позову якій розглядається в судової справі №420/17925/22, та має інші позовні вимоги.

Що стосується інших схожих вимог у вказаних адміністративних позовах, всі вони є похідними від заявлених попередніх вимог.

Ухвалою суду від 01.06.2023 року продовжено на тридцять днів строк для проведення підготовчого провадження по адміністративній справі.

Ухвалою суду від 28.06.2023 року зупинено провадження по справі до отримання відзиву.

12.07.2023 р. за вхід. №23352/23 надійшов відзив на позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 , який вмотивовано наступним.

Командир 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 доповів рапортом (№75/1008 від 12 червня 2022 року) командиру військової частини НОМЕР_1 про неприбуття до району виконання бойових завдань Позивача, про причини свого неприбуття Позивач не повідомляв.

Командиром військової частини НОМЕР_1 наказом (з адміністративно господарської діяльності) №160 від 12 червня 2022 року було призначено службове розслідування за вказаним вище фактом.

Службовим розслідуванням встановлено порушення ОСОБА_1 положень статті 12, 128, 260 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України, за які його наказом командира військової частини «Про результати службового розслідування» від 30.06.2022 року №312 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - догана.

Крім того, в акті службового розслідування також зазначено, що згідно наказу військової частини НОМЕР_1 №175 від 27.06.2022 року солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Також у наказі №312 від 30.06.2022 р. зазначено, що після прибуття в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 , після закінчення лікування та надання оригіналу підтверджуючих лікування документів, Позивача зарахувати до списків військової частини НОМЕР_1 та здійснити відповідні виплати грошового забезпечення.

Проте, в період з червня 2022 року по теперішній час позивач так і не прибув до розташування військової частини у Донецькій області в пункті постійної дислокації не з`являвся.

В подальшому, командиром військової частини НОМЕР_1 наказом (з адміністративно господарської діяльності) від 09 січня 2023 року №34 призначено службове розслідування, в ході якого було встановлено що в період з 30.06.2022 року по 09.01.2023 року позивач у військовій частині, а саме в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 на службі не з`являвся, до району виконання бойових завдань в Донецькій області не прибув, про причини відсутності не повідомляв, документів, які б підтверджували поважність неприбуття до військової не надав.

Також були встановлені ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Краматорськ було направлено повідомлення про вчинення Позивачем кримінального правопорушення (вих.№76/1980 від 22.05.2023) для з`ясування наявності чи відсутності в діях вищевказаної особи ознак цього кримінального правопорушення. Інформація про відкриття чи закриття кримінального провадження за фактом самовільного залишення ним військової частини на даний момент відсутня.

Також є важливим, що Позивач командиру роти ОСОБА_2 так і не доповів, 16.07.2022 до штабу військової частини не прибував, і доводжу, що станом на 16.07.2022 штаб військової частини НОМЕР_1 знаходився у Миколаївській області, де військова частина виконувала бойові завдання, у м. Подільськ Одеської області штаб військової частини НОМЕР_1 не діє.

Також представником зазначено, що на даний момент, не має правових підстав для нарахування грошового забезпечення, з огляду на те, що повідомлення про вчинення кримінального правопорушення разом з матеріалами службового розслідування було направлено до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Краматорськ. І на даний момент для нарахування грошового забезпечення необхідний висновок слідчого про відсутність у діях позивача ознак кримінального правопорушення.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року із занесенням до протоколу підготовчого засідання поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року закрито підготовче провадження та продовжено розгляд справи по суті в порядку письмового провадження.

Відзив від військової частини НОМЕР_2 до суду не надходив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.05.2019 №106 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 на посаду водія 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №160 від 12.06.2022 року визначено: «Вважати такими, що вибули із пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 місто Подільськ Одеської області у район безпосередньої участі у бойових діях з 13 червня 2022 року солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти.

Виключити з продовольчого забезпечення за каталогом з 13.06.2022 року, видати грошовий атестат.».

Командир 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 доповів рапортом (№75/1099 від 16 червня 2022 року) командиру військової частини НОМЕР_1 про неприбуття до району виконання бойових завдань ОСОБА_1 .

Відповідно до «Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту», затвердженій Наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 року №604, командир військової частини НОМЕР_1 16.06.2022 року направив доповідь №2980/1/2/159/255 про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 командиру військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №164 від 16.06.2022 року наказано: «Вважати таким, що самовільно залишили військову частину з 16.06.2022 року солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти, який направлений до району безпосередньої участі у бойових діях 13.06.2022 року. Виключити з усіх видів забезпечення».

Командиром військової частини НОМЕР_1 наказом №274 від 16 червня 2022 року було призначено службове розслідування за вказаним вище фактом.

Під час проведення службового розслідування, 25.06.2022 р. та 29.06.2022 р., в Позивача були відібрані пояснення, з яких стало відомо, знаходячись в розташуванні військової частини Позивачу стало зле і він звернувся за допомогою до медичного пункту 2-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_2 (хоча у військовій частині НОМЕР_1 також є медичний пункт), який на той час знаходився в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Медичні працівники зафіксували у нього підвищений тиск, надали йому медичну допомогу та супроводили його до Подільської міської лікарні, де йому продовжували надавати медичну допомогу, відкрили лист непрацездатності та встановили діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертонічний криз від 13.06.2022 року неускладнений. Це підтверджено копією записів з журналу звернення хворих медичного пункту та довідкою №164 ЦПМСД Подільської міської ради Подільського району.

Про даний випадок він повідомив старшого ПЦЦ військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 та начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 капітана медичної служби ОСОБА_4 . Протягом 14.06.2022 р, 15.06.2022 р., він прибував до військової частини, де йому фіксували погіршення стану здоров`я. Про що є запис в журналі звернення хворих медичного пункту від 15 червня 2022 року.

17 червня 2022 року сімейний лікар Подільської міської лікарні видав направлення на госпіталізацію на стаціонарне лікування в терапевтичне відділення Подільської міської лікарні, де йому був встановлений попередній діагноз: ГХ, ускладнена гіпертонія носовою кровотечею. Встановлений діагноз підтверджується медичною характеристикою, виданою начальником медичної служби - начальником медичного пункту військової частини НОМЕР_1 капітаном медичної служби ОСОБА_4 .

З пояснень капітана медичної служби ОСОБА_4 стало відомо, що Позивач, порушивши порядок звернення військовослужбовців за медичною допомогою, самовільно звернувся до Подільської міської лікарні, де отримав довідку про те, що він 13 червня 2022 року звернувся за медичною допомогою з приводу гіпертонічної хвороби 2ст., гіпертонічний криз від 13.06.2022 року неускладнений. Дана довідка не є підставою для звільнення від виконання службових обов`язків. На стаціонарне лікування не скеровувався.

Рапорт про звільнення від виконання службових обов`язків 13.06.2022 року та 14.06.2022 року ОСОБА_1 не надав.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №175 від 27.06.2022 року ОСОБА_1 за відсутність більше десяти днів, - до повернення військовослужбовця у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ним військової служби) відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, увільнено від займаної посади, та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказ №175 від 27.06.2022 року ОСОБА_1 оскаржено до суду (справа №420/14817/22). ОСОБА_1 просив:

визнати протиправним та скасувати наказ від 27.06.2022 №175 про увільнення з посади старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини та зарахування до списків особового складу, які самовільно залишили військову частину;

поновити на посаді старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини з дати його увільнення з вказаної посади, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в Збройних Силах України (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання;

стягнути з військової частини середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дати його увільнення по день винесення судом рішення про поновлення на посаді;

стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань військової частини моральну шкоду в розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2022 року заяву представника ОСОБА_1 про відмову від позову задоволено.

Прийнято відмову ОСОБА_1 від адміністративного позову.

Визнано нечинною ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року по справі №420/14817/22.

Провадження у справі №420/14817/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - закрито.

За порушення вимог статей 12, 128, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказом командира військової частини «Про результати службового розслідування» від 30.06.2022 року №312 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - догана.

У зазначеному наказі також зазначено, що після прибуття в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 після закінчення лікування та надання оригіналу підтверджуючих лікування документів, ОСОБА_1 зарахувати до списків військової частини НОМЕР_1 та здійснити відповідні виплати грошового забезпечення.

В період з червня 2022 року по теперішній час ОСОБА_1 так і не прибув до розташування військової частини у Донецькій області, в пункті постійної дислокації не з`являвся.

З метою прийняття правомірного рішення та встановлення місцезнаходження ОСОБА_1 командиром військової частини НОМЕР_1 наказом (з адміністративно господарської діяльності) від 09 січня 2023 року №34 було призначено службове розслідування. В ході якого було встановлено що в період з 30.06.2022 року по 09.01.2023 року, ОСОБА_1 у військовій частині, а саме, в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 на службі не з`являвся, до району виконання бойових завдань в Донецькій області не прибув, про причини відсутності не повідомляв, документів, які б підтверджували поважність неприбуття до військової не надав.

Станом на 16.07.2022 штаб військової частини НОМЕР_1 знаходився у Миколаївській області, де військова частина виконувала бойові завдання, у м. Подільськ Одеської області штаб військової частини НОМЕР_1 не діє.

За результатами службового розслідування прийнято Наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №134 від 24.01.2023 року відносно ОСОБА_1 , яким встановлено факт відсутності Позивача з 30.06.2022 року на службі без поважних причин.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.

Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону №2232-XII).

Частиною 1 ст.2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (ч.2 вступу Статуту внутрішньої служби).

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема такі обов`язки: - свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; - бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; - беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; - дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; - вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Згідно ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до ст.37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (ч.3 преамбули Дисциплінарного статуту).

Відповідно до вимог ст.1,2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: - додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; - бути пильним, зберігати державну таємницю; - додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; - виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; - поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; - не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Абзацом 1 ст.7 Дисциплінарного статуту встановлено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України - дисциплінарною владою командира корпусу.

Відповідно до ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності (ч.2 ст.45 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до ч.1 ст.84, ч.1,3 ст.85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно із ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби.

З огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є повноваженням суб`єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.

Згідно з матеріалами справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №312 від 30.06.2022 року за порушення ст. 12, 128, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Відповідно до вимог ст.1,2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 3 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Згідно ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю; - додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Що ж до норм Статуту внутрішньої служби, які за словами відповідача порушив позивач (ст. 12, 128, 260), то ними передбачено наступне.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст.12 Статуту внутрішньої служби).

Статтею 128 Статуту внутрішньої служби встановлено, що солдат зобов`язаний:

підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою;

знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою;

знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права;

сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;

постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички;

знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно);

додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни;

бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців;

виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання;

повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку;

своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;

ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки;

неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки;

виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);

у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття;

під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Статтею 260 визначено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Щодо об`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, у вчиненні якого, за словами відповідача, винен позивач, то при наданні оцінки цьому елементу проступку слід врахувати, що відповідно до п. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

На виконання ст.85 Дисциплінарного статуту Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі-Порядок №608).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №160 від 12.06.2022 року визначено: «Вважати такими, що вибули із пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 місто Подільськ Одеської області у район безпосередньої участі у бойових діях з 13 червня 2022 року солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти.

Виключити з продовольчого забезпечення за каталогом з 13.06.2022 року, видати грошовий атестат.».

Судом встановлено, що командир 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 доповів рапортом (№75/1099 від 16 червня 2022 року) командиру військової частини НОМЕР_1 про неприбуття до району виконання бойових завдань ОСОБА_1 .

Відповідно до «Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту», затвердженій Наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 року №604, командир військової частини НОМЕР_1 16.06.2022 року направив доповідь №2980/1/2/159/255 про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 командиру військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з п.1 розд. ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: - невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; - неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; - дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; - втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; - порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; - недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; - повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; - вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; - скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; - надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно з п.3 розд. ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до п.8 розд. ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Згідно з п.1 розд. ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: - дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; - виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; - розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Відповідно до розд. V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно з п.1 розд.VI Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

За результатами проведення службового розслідування складено акт службового розслідування, зі змісту якого вбачається, що позивач не прибув у район зосередження частини з пункту постійної дислокації, про причини не прибуття та хворобу не повідомив безпосереднього начальника, чим порушено вимоги статей 12, 128, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Згідно ст.254 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Статтею 255 Статуту внутрішньої служби передбачено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Відповідно до ст.257 Статуту внутрішньої служби висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб.

В той же час, ст.260 Статуту внутрішньої служби передбачає, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини.

В акті службового розслідування, у розділі «Вина військовослужбовця» зазначено:

«Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина військовослужбовця виражається у формі непрямого умислу. Обставинами, що пом`якшують відповідальність вищевказаного військовослужбовця являється те, що він попередив старшого ППД молодшого лейтенанта ОСОБА_5 про хворобу, начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 капітана медичної служби ОСОБА_6 , але не попередив свого безпосереднього начальника.».

Отже, наказом командування військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2022 № 312 солдата ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за те, що він не попередив свого безпосереднього начальника командира 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , про те що його було госпіталізовано до Подільської лікарні.

Щодо тверджень Позивача, що факт не попередження солдатом ОСОБА_1 свого безпосереднього начальника командира 2 роти ОСОБА_2 не відповідає дійсності, суд зазначає наступне.

Позивач стверджує, що попередив ОСОБА_2 про факт своєї госпіталізації по телефону, та саме від нього отримав усну вказівку повідомляти про своє перебування в медичному закладі та надавати відповідну медичну документацію до ППД ВЧ НОМЕР_1 , так як він закріплений за вказаним ППД. Саме після цього, він повідомив про факт своєї госпіталізації начальника ППД ОСОБА_3 через СМС повідомлення про факт своєї госпіталізації.

Суд не погоджується з доводами Позивача з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази попередження ОСОБА_2 засобами телефонного зв`язку, на яку посилається Позивач.

Разом з тим наявна СМС переписка з начальником ППД Войтенко О. І. від 18.06.2022 року лише містить відповідь ОСОБА_7 на попередження про перебування Позивача на стаціонарному лікуванні «Зверніться до свого командира», а також повідомлення Позивача, що його командир ( ОСОБА_2 ) «не відповідає».

Також, до позовної заяви Позивач надає свій рапорт від 22.07.2022 року на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 , однак жодних доказів направлення, доставки чи вручення іншим шляхом вказаний доказ не містить та позивачем до суду не надано.

Вказане не може бути підтвердженням належного виконання військовослужбовцем зобов`язання доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків відповідно до ст. 12 Статуту Внутрішньої Служби Збройних Сил України.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування пункту 3 наказу командування військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2022 № 312.

Щодо позовних вимог в частині бездіяльності Військової частини щодо не зарахування солдата ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_1 та не здійснення йому відповідних виплат грошового забезпечення; не дотримання вимог «Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України», яка затверджена наказом міністерства оборони України №333 від 26.05.2014, та поновлення ОСОБА_8 на посаді старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 з дати його увільнення з вказаної посади, суд зазначає наступне.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №175 від 27.06.2022 року ОСОБА_1 за відсутність більше десяти днів, - до повернення військовослужбовця у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ним військової служби) відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, увільнено від займаної посади, та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказ №175 від 27.06.2022 року ОСОБА_1 оскаржено до суду (справа №420/14817/22). ОСОБА_1 просив:

визнати протиправним та скасувати наказ від 27.06.2022 №175 про увільнення з посади старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини та зарахування до списків особового складу, які самовільно залишили військову частину;

поновити на посаді старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу мотопіхотної роти військової частини з дати його увільнення з вказаної посади, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в Збройних Силах України (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання;

стягнути з військової частини середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дати його увільнення по день винесення судом рішення про поновлення на посаді;

стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань військової частини моральну шкоду в розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2022 року заяву представника ОСОБА_1 про відмову від позову задоволено.

Прийнято відмову ОСОБА_1 від адміністративного позову.

Визнано нечинною ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року по справі №420/14817/22.

Провадження у справі №420/14817/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - закрито.

Відтак, наказ №175 від 27.06.2022 року є діючим та таким, що підлягає виконанню.

Отже, правові підстави для задоволення вказаних позовних вимог відсутні.

Також суд наголошує на такому.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжений до теперішнього часу.

Відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Абзацами 1 та 2 частини 2 статті 24 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2022 року №160, прийнятого на підставі рапорту майора ОСОБА_9 (вх. №75/1008 від 12.06.2022 року), солдат ОСОБА_1 вважається таким з 13.06.2023 року вибув з пункту постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 у район безпосередньої участі у бойових діях. Вказаним наказом Позивач виключений з продовольчого забезпечення за каталогом з 13.06.2022 та йому виданий продовольчий атестат.

За порушення вимог статей 12, 128, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, наказом командира військової частини «Про результати службового розслідування» від 30.06.2022 року №312 Позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «б» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - догана. У зазначеному наказі також було зазначено, що після прибуття в район виконання бойових завдань військової частини НОМЕР_1 після закінчення лікування та надання оригіналу підтверджуючих лікування документів, Позивача зарахувати до списків військової частини НОМЕР_1 та здійснити відповідні виплати грошового забезпечення.

По прибуттю після лікування 16.07.2022 року Позивач командиру роти ОСОБА_2 не доповів, до штабу військової частини НОМЕР_1 не прибував, який станом на 16.07.2022 знаходився у Миколаївській області, де військова частина виконувала бойові завдання, у м. Подільськ Одеської області штаб військової частини НОМЕР_1 не діє.

Судом встановлено та Позивачем не спростовано, що період з червня 2022 року по теперішній час Позивач так і не прибув до розташування військової частини у Донецькій області, в пункті постійної дислокації не з`являвся.

Встановивши даний факт, з метою прийняття правомірного рішення та встановлення місцезнаходження Позивача командиром військової частини НОМЕР_1 наказом (з адміністративно господарської діяльності) від 09 січня 2023 року №34 було призначено службове розслідування. В ході якого було встановлено що в період з 30.06.2022 року по 09.01.2023 року, Позивач у військовій частині, а саме в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 на службі не з`являвся, до району виконання бойових завдань в Донецькій області не прибув, про причини відсутності не повідомляв, документів, які б підтверджували поважність неприбуття до військової не надав. Також були встановлені ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Краматорськ було направлено повідомлення про вчинення Позивачем кримінального правопорушення (вих. №76/1980 від 22.05.2023) для з`ясування наявності чи відсутності в діях вищевказаної особи ознак цього кримінального правопорушення. Інформація про відкриття чи закриття кримінального провадження за фактом самовільного залишення ним військової частини на даний момент відсутня.

Як встановлено судом, 22.06.2023 року Територіальним управлінням ДБР, розташованим у м. Миколаєві зареєстровано кримінальне провадження №0000049 відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України).

Також, відповідно до п. 10 Телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/1298 від 25.03.2022 до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30000 гривень не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили розташування військової частини.

Відповідно до п. 31.1. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі по тексту Інструкція), затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Службовим розслідуванням, призначеним наказом командира військової частини НОМЕР_1 наказом (з адміністративно господарської діяльності) від 09 січня 2023 року №34, було виявлено ознаки кримінального, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України (Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини в умовах воєнного стану)

Згідно з п. 31.7. Інструкції військовослужбовці не преміюються за той розрахунковий місяць, у якому вони допустили порушення чи проступок. Правопорушення, вчинене Позивачем, є триваючим, оскільки з червня 2022 і до теперішнього часу, Позивач до розташування військової частини НОМЕР_1 в Донецькій області він так і не прибув.

На даний момент, не має правових підстав для нарахування зазначеного у позові грошового забезпечення, з огляду на те, що як зазначено вище, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення разом з матеріалами службового розслідування було направлено до Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Краматорськ. І на даний момент для нарахування грошового забезпечення необхідний висновок слідчого про відсутність у діях Позивача ознак кримінального правопорушення.

За результатами службового розслідування прийнято Наказ командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №134 від 24.01.2023 року відносно ОСОБА_1 , яким встановлено факт відсутності Позивача з 30.06.2022 року на службі без поважних причин.

Цим наказом старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 вважати таким, що з 30.06.2022 року відсутній на службі без поважних причин.

Матеріали службового розслідування надати органам досудового розслідування для притягнення старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 до відповідальності.

Старшому помічнику начальника штабу з кадрів та стройової частини військової частини НОМЕР_1 з 30.06.2022 старшого водія 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 вивести у розпорядження командира військової частини та зняти з усіх видів забезпечення.

Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику служби відповідно до п.15 розділу І наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», з 30.06.2022 старшому водію 3 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 припинити виплату грошового забезпечення.

Наказ №134 від 24.01.2023 року ОСОБА_1 не оскаржено.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) (п.57).

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз.2 п.5 постанови).

Суд вважає, що у даній справі позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання моральної шкоди, які повинні ґрунтуватися на відповідних доказах, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, розміру моральної шкоди, не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена позивачем до відшкодування сума у розмірі 100000,00 грн. з відповідача.

Отже, у задоволенні позовних вимог у цій частині позову належить відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 2-9, 241, 242-246, 250, 255, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправним та скасування наказу про оголошення догани, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення підписано 03.11.2023 року у зв`язку з оголошенням 02.11.2023 року повітряної тривоги в Одеській області о 16:47 год.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Військова частина НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

Військова частина НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

третя особа: Міністерство оборони України (адреса: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлоцький, 6, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.