Справа № 160/10372/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
16 травня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не законної відмови у звільненні військовослужбовця;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд).
В обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на те, що він подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами, а саме: необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю. Однак, подані документи на звільнення повернуті без реалізації. Таку бездіяльність позивач вважає протиправною, оскільки ним було подано всіх необхідні підтверджуючі документи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 р. позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме: надати заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.
На виконання ухвали суду від 22.05.2023 р., позивачем 29.05.2023 р. надано заяву про поновлення пропущеного строку.
22 червня 2023 року від відповідача надійшов відзив, в якому вони зазначили, що відповідно до поданого позивачем рапорту було встановлено, що останній бажає звільнитися з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд». Із документів було встановлено, що ця особа, яка потребує постійного стороннього догляду - ОСОБА_2 , є двоюрідним братом ОСОБА_1 . Документ, на який посилався позивач, як є,-, підставу наявності необхідності догляду - витяг із протоколу ЛКК, в якому зазначено, що ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. Переліком зазначено, що висновок медико-соціальної експертної комісії є документом що підтверджує необхідність здійснення постійного стороннього догляду для осіб віком понад 18 років, висновок лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років відповідно. Також, долучено довідку до акту огляду медико-соціальною експертної комісією від 21.04.2021 серії 12ААВ №413768, в якій зазначено, що ОСОБА_2 має І Б групу інвалідності, та потребує часткового стороннього догляду. Встановлена підгрупа Б І групи інвалідності не визначає потребу саме в постійному сторонньому догляді над особою з інвалідністю. Зазначають, що жодного документу, який би свідчив про те, що в останнього є необхідність здійснювати догляд за ОСОБА_2 та відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд, позивач не надав.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 05.10.2022 р. по теперішній час, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2022 р. №2822.
Згідно із довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_1 заявник, ОСОБА_3 тітка, ОСОБА_2 двоюрідний брат.
Відповідно до витягу з проколу ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Коломийський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Коломийської районної ради від 17.02.2023 р. №27/39 ОСОБА_2 потребує стороннього догляду.
Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №413768 ОСОБА_2 має 1 Б групи інвалідності з 01.04.2021 р. та потребує часткового стороннього догляду, що також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 24.02.2023 р.
Відповідно до висновку від 17.02.2023 р. №27/39, ОСОБА_2 має порушення функцій організму через які невиліковні хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Згідно із випискою КНП «Прикарпатський клінічний онкологічний центр ІФ ОР» із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення 12.02.2021 р. ОСОБА_3 має злоякісне новоутворення.
Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Коломийський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Коломийської районної ради від 16.02.2023 р. №25, ОСОБА_3 знаходиться на амбулаторному лікуванні.
Згідно із висновком лікарсько-консультативної комісії Лікувально-діагностичного центру Клініки святого Луки від 21.02.2023 р., ОСОБА_1 може здійснювати догляд.
Відповідно до консультативної довідки Комунального некомерційного підприємства «Коломийський ЦРЛ» КМР СП «Поліклініка» від 28.04.2023 р., ОСОБА_3 рекомендовано здійснити огляд через 6 місяців.
ОСОБА_1 подав рапорт 23.03.2023 р. до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, який за висновком лікарсько-консультативної комісії потребує стороннього догляду.)
Відповідач на рапорті зазначив, що не підтверджено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд, а також згідно з довідкою МСЕК особа потребує часткового стороннього догляду, а не постійного, у зв`язку із чим відсутні підстави для звільнення.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не звільнення його з військової служби, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступним.
В силу дії частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачене Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону №2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Як встановлено ч.3 ст.1 Закону №2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ч.14 ст.2 Закону №2232 виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст.4 Закону №2232 встановлено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями, зокрема, шляхом призову громадян України на військову службу.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч.5 ст.1 Закону №2232).
Відповідно до ст. 1 Закону України Про оборону України від 06.12.1991 року №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено:
- ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб;
- військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави;
- у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.
Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 14.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 01.05.2023 № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року №3057-IX), продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин строком на 90 діб.
Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232.
Відповідно до абз. 7 пп. г п. 2 ч. 4 ст.26 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Постановою КМУ "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" від 12.06.2013 №413 передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Підпунктом 1 пункту 11 Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
З проведеного аналізу наведених нормативно-правових актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд приходить до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі справа № 814/76/16, адміністративне провадження №К/9901/6722/18.
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, норми Закону №2232-XII та Постанови КМУ №413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення Постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.
Як встановлено судом, відповідно до поданого позивачем рапорту було встановлено, що останній бажає звільнитися з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , який є двоюрідним братом позивача.
Відповідно до витягу з проколу ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Коломийський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Коломийської районної ради від 17.02.2023 р. №27/39 ОСОБА_2 потребує стороннього догляду.
Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №413768 ОСОБА_2 має 1 Б групи інвалідності з 01.04.2021 р. та потребує часткового стороннього догляду, що також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 24.02.2023 р.
Отже, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 потребує часткового стороннього догляду, а не постійного, в той час, відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст.26 Закону №2232, умовою звільнення є необхідність саме постійного догляду за особою.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 27 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 до підгрупи А І групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування.
Критеріями встановлення підгрупи А І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги).
До підгрупи Б І групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.
Критеріями встановлення підгрупи Б І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб.
Тобто, встановлена підгрупа Б І групи інвалідності не визначає потребу саме в постійному сторонньому догляді над особою з інвалідністю.
Разом з цим, судом встановлено, що відповідно до консультативної довідки Комунального некомерційного підприємства «Коломийський ЦРЛ» КМР СП «Поліклініка» від 28.04.2023 р., ОСОБА_3 рекомендовано здійснити огляд через 6 місяців та здійснювати сторонній догляд за іншими особами не рекомендовано.
При цьому, довідкою МСЕК не підтверджено, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Крім того, позивачем до суду надано лише довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, яка лише підтверджує, хто зареєстрований або проживає в будинку, але аж ніяк не виключає наявність інших осіб, які можуть здійснювати догляд.
З огляду на зазначене, подані позивачем разом з рапортом про звільнення довідки лікарсько-консультативної комісії про необхідність постійного догляду не є належними підтверджуючими документами для звільнення зі служби пп. г п. 2 ч. 4 ст.26 Закону №2232.
Беручи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про відмову у позові.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.
Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд,
У позові ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко