Справа № 500/6669/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6669/23

02 листопада 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2020 ВП №63956083 з виконання виконавчого напису №35242 від 08.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення заборгованості в розмірі 16 230,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у встановленому законом порядку постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63956083 не отримував, а ознайомившись із нею в жовтні 2023 встановив, що вона є незаконною, адже містить неправдиві дані щодо місця проживання боржника.

Стверджує про протиправність вказаної постанови, оскільки відповідач порушила статтю 24 Закону України "Про виконавче провадження" та прийняла до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців та відкрила провадження ВП №63956083 не за зареєстрованим місцем проживання чи перебування боржника. За таких обставин, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 23.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС та призначено у справі судове засідання на 02.11.2023.

Відповідач 27.10.2023 подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що висновок щодо адреси місця проживання боржника - ОСОБА_1 зроблений приватним виконавцем на підставі виконавчого документа - виконавчого напису № №35242 від 08.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С, в якому зазначена та ж адреса, що і у заяві стягувача. Вказує, що при винесенні даної постанови відповідач керувалася Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Міністерством юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зі змінами), які не передбачають обов`язку приватного виконавця вимагати від стягувача документи на підтвердження інформації, що зазначена у виконавчому документі.

Позивач надіслав до суду 31.10.2023 відповідь на відзив, у якій просив позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позові.

01.11.2023 позивач надіслав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судове засідання 02.11.2023 сторони не прибули. Позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 08.09.2020 вчинено виконавчий напис №35242 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , та є боржником за кредитним договором №002-19061-271113 від 27.11.2013, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД».

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» 18.12.2020 звернулося до приватного виконавця Дорошкевич В.Л. з заявою про примусове виконання вказаного виконавчого напису.

21.12.2020 за результатами розгляду вказаної заяви, приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ Дорошкевич В.Л. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63956083 про примусове виконання виконавчого напису №35242, виданого 08.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД» заборгованості в розмірі 16230,56 грн.

З оскаржуваної постанови вбачається, що адреса проживання позивача не відповідає дійсності та жодним підтверджуючими це документами.

Зважаючи на дану обставину, позивач вважає вказану постанову протиправною, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

До даних спірних правовідносин суд застосовує норми Конституції України та Закону України «Про виконавче провадження».

Так, зокрема, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Водночас, за правилами п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

В силу вимог ч.3, ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.5 ст.18 Закону №1404-VIII під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

За правилами ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Поряд з цим, в силу вимог ч.5 ст.24 Закону №1404-VIII для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначено Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII).

Частиною 2 ст.25 цього Закону передбачено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Суд звертає увагу, що примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника виконавчого провадження.

В свою чергу, виконавець повинен перевіряти адресу проживання/місце перебування боржника з метою дотримання ним принципів верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого впровадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, які визначені ч.1 ст.4 Закону№1403-VIII.

Натомість, нез`ясування адреси проживання боржника може мати наслідком порушення прав боржника, що виражатиметься у штучному створенні перешкод для вчинення боржником дій, зазначених у ст.19 Закону №1404-VIII (ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій тощо). При цьому, відсутність прямої вказівки в Законі №1404-VIII на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом ймовірних порушень прав боржника з боку виконавця.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що приватний виконавець приймає виконавчий документ та відкриває виконавче провадження з метою його примусового виконання виключно за такої умови: якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому такий приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця.

В іншому випадку, виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або місцезнаходження майна боржника.

Висновки аналогічного змісту викладені у постановах Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, від 31.03.2021 у справі №380/7750/20, від 08.04.2020 у справі №804/6996/17 та від 30.04.2020 у справі №580/3311/19.

Пунктом 4 ч.2 ст.23 Закону №1403-VIII визначено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Як свідчать матеріали справи, виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич В.Л. є місто Київ.

Згідно з паспортних даних позивача зареєстрованим місцем його проживання є АДРЕСА_3 .

Така ж адреса позивача зазначена у виконавчому написі №35242 від 08.09.2020 та кредитному договорі №002-19061-271113 від 27.11.2013.

Тобто, на час прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, наявні у приватного виконавця документи свідчили, що адреса реєстрації та фактичного проживання позивача є м.Тернопіль.

Водночас, будь-які докази на підтвердження того, що на час прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження місце проживання чи перебування позивача було зареєстроване в м.Києві, відповідачем суду не надано та в матеріалах справи відсутні. Жодних відомостей щодо наявності будь-якого майна у позивача (боржника) у місті Києві (в межах виконавчого округу відповідача) та доказів на підтвердження цього відповідач суду не надав і судом не встановлено.

Наведене є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не володів жодною достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за адресою у м.Києві. Натомість, наданими разом із заявою про примусове виконання виконавчого напису документами достеменно підтверджувались відомості про те, що боржник як зареєстрований, так і фактично проживає у м.Тернополі.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів вжиття заходів у відповідності до положень ст.24 Закону №1404-VIII щодо перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території м. Києва.

Таким чином, оскільки до матеріалів справи не надано будь-яких доказів на підтвердження фактичного місця проживання боржника ОСОБА_1 або знаходження належного йому майна у м.Києві, що надавало б відповідачу підстави прийняти до виконання виконавчий напис та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача компетенції з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу №35242 від 08.09.2020 та, відповідно, про відсутність правових підстав для винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, за таких умов приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, чого в даному випадку зроблено не було. Вказані обставини не були перевірені та враховані відповідачем під час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Встановлені обставини справи в їх сукупності свідчать на користь того, що приватний виконавець Дорошкевич В.Л. порушила правила територіальної діяльності приватних виконавців, позаяк, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до її виконавчого округу, прийняла виконавчий документ до виконання з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить вимогам Закону №1404-VІІІ.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що приватний виконавець, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2020 ВП №63956083, діяв необ`єктивно, необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин справи, не на підставі, не в спосіб та не в межах повноважень, що визначені законодавством України, а тому вказана постанова не відповідає критеріям правомірності, встановленим в ч.2 ст.2 КАС України, є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Що стосується твердження відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 10.10.2023, коли отримав відповідь на адвокатський запит.

А тому, суд дійшов до висновку, що позивач не порушив строку звернення до суду, передбаченого ст.287 КАС України.

При цьому відповідач у відзиві на позов не спростувала твердження позивача про те, що з оскаржуваною постановою він ознайомився тільки 10.10.2023. Натомість твердження приватного виконавця про те, що 28.09.2023 позивач мав знати про оскаржувану постанову, оскільки уже звертався до адвоката за надання правової допомоги, є нічим іншим як припущенням. Крім того, суд зазначає, що наявність інформації про саме виконавче провадження не свідчить про те, що позивач був обізнаний з постановою про відкриття провадження у справі.

Як визначено ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми означають, що позивач повинен довести, яким чином суб`єктом владних повноважень (у даному випадку державним виконавцем) порушено його права під час здійснення заходів примусового характеру. У свою чергу, відповідач має обов`язок довести, що його рішення чи дії прийняті (вчинені) у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Суду надано достатні і переконливі докази наявності поважних причин невиконання позивачем судового рішення, яким його зобов`язано вчинити певні дії. Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1073,60 грн. згідно платіжної інструкції № 116Т00HKR від 16.10.2023.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №63956083 від 21.12.2021 з виконання виконавчого напису №35242 від 08.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 16 230,56 грн.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Дорошкевич Віри Леонідівни судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_4 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна (місцезнаходження/місце проживання: вул. Окіпної Раїси, 4-А оф. 71-А,м. Київ,02002 код ЄДРПОУ/РНОКПП );

Головуючий суддя Осташ А.В.