Справа № 440/4578/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 р.Справа № 440/4578/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Милованов Р.В.,

представників відповідачів - Войчук І.В., Сиромятніков В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 28.07.23 по справі № 440/4578/23

за позовом ОСОБА_1

до Національної поліції України , Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнаня дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Національної поліції України, в якій просив:

- визнати незаконними дії ГУ НП в Полтавській області щодо направлення подання до Національної поліції України відносно ОСОБА_1 для позбавлення спеціального звання "капітан поліції";

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України №1281 о/с від 31 жовтня 2019 року в частині позбавлення ОСОБА_1 спеціального звання "капітана поліції";

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 жовтня 2019 року по 14 лютого 2023 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ Національної поліції України №1281 о/с від 31 жовтня 2019 року в частині позбавлення ОСОБА_1 спеціального звання "капітана поліції".

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 жовтня 2019 року по 14 лютого 2023 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Головное управління Національної поліції в Полтавській області та Національна поліція України, подали апеляційні скарги, в яких, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг відповідачі посилаються на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Позивач подав відзив на апеляційні скарги, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні заперечували проти апеляційних скарг та зазначили, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачають.

Представники відповідачів апеляційні скарги підтримали в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційних скаргах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи та вимоги апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 01 серпня 2002 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07 листопада 2015 року по 11 жовтня 2019 року проходив службу в Національній поліції України.

Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст. 365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 3 роки. На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_1 позбавлено спеціального звання капітан поліції. У відповідності до ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання на підставі ст.49 КК України із закінченням строків давності.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі №537/2068/16-к вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 залишено без змін.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 11.10.2019 №517 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.10 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліції» ( у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення). Підстава звільнення: вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі №537/2068/16-к, ухвала Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі №537/2068/16-к, подання Кобеляцького ВП від 11.10.2019.

Наказом Національної поліції від 31.10.2019 №1281 о/с позивача позбавлено спеціального звання «капітан поліції». Підстава: вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі №537/2068/16-к, ухвала Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі №537/2068/16-к, подання Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 21 жовтня 2019 року / а.с.13/.

Не погодившись з наказом про звільнення з поліції ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про поновлення на службі, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 у справі №440/279/20, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування зазначено, що на час прийняття рішення відповідачем про звільнення зі служби, набрали законної сили судові рішення, якими визнано ОСОБА_1 винуватим в скоєнні кримінального правопорушення.

В подальшому, 10.11.2020 скасовано ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 справу №537/2068/16-к направлено на новий апеляційний розгляд, за результатами розгляду ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.11.2021 від 22.11.2021 у справі №537/2068/16-к скасовано вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018, який був підставою для звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

У зв`язку з чим, 12.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд рішення від 18.03.2020 за нововиявленими обставинами, посилаючись на скасування вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі №537/2068/16-к.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №440/279/20 заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення задоволено, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Полтавській області від 11.10.2019 №517 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.10 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліції» ( у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення). Поновлено ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 12 жовтня 2019 року /а.с.28 33/.

Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 14.02.2023 №81 о/с ОСОБА_1 поновлено на службі в в Національній поліції на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 12 жовтня 2019 року. Скасовано наказ ГУНП в Полтавській області від 11.10.2019 №517 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.10 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліції» ( у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення) / а.с.10/.

Позивач звернувся до Національної поліції України з вимогою скасувати наказ від 31.10.2019 №1281 о/с, яким його позбавлено спеціального звання «капітан поліції».

У відповідь на звернення Національною поліцією позивачу надано відповідь від 24.03.2023 №К-165/12/1/3/03-2023, якою повідомлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 він поновлений на службі в поліції без спеціального звання і вимоги щодо скасування наказу про позбавлення спеціального звання постанова не містить, також на теперішній час остаточного рішення за кримінальною справою, за розглядом якої його було позбавлено спеціального звання не прийнято, підстави для скасування наказу Національною поліцією від 31.10.2019 №1281 о/с про позбавлення спеціального звання «капітан поліції» відсутні.

Не погоджуючись з відмовою Національної поліції України у скасуванні наказу від 31.10.2019 №1281 о/с про позбавлення спеціального звання «капітан поліції», а також вважаючи, що для відновлення його порушеного права на належне грошове забезпечення є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме з 11.10.2019 по 14.02.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та не доведеності відповідачем правомірності прийнятого ним наказу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі статтею 3 Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

В силу частини першої статті 18 Закону поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно із частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип презумпції невинуватості, відповідно до якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Судовим розглядом встановлено, що позивача звільнено зі служби в поліції згідно з п. 10 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" на підставі вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі № 537/2068/16-к, ухвали Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі № 537/2068/16-к та подання Кобеляцького ВП від 11.10.2019.

Верховний Суд прийняв ухвалу від 10.11.2020 року, якою скасував ухвалу Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019, у т.ч. щодо позивача, і направив справу на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22.11.2021 року скасовано вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018, у т.ч. щодо позивача, та призначено новий розгляд кримінальної справи в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №440/279/20. Прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Полтавській області від 11.10.2019 №517 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.10 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліції» ( у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення). Поновлено ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 12 жовтня 2019 року.

Колегія суддів зазначає, що обґрунтування вищезазначеної постанови, апеляційний суд послався на те, що «єдиною підставою звільнення позивача зі служби за п.10 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» слугував факт навності рішення суду щодо притягнення його до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що набрало законної сили, то враховуючи відсутність на даний час вказаної підстави, оскаржуваний наказ про звільнення підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 ст. 235 КЗП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно абз. 2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Верховний Суд України у постанові від 28.10.2014 року у справі №21-484а14 сформулював правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Також, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2018 по справі № 826/16311/16, закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Враховуючи встановлений судом факт незаконного звільнення позивача з посади, колегія суддів вважає, що позивач підлягає поновленню на попередньо займану посаду».

Враховуючи те, що Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі №440/279/20, визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Полтавській області від 11.10.2019 №517 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції за п.10 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліції» ( у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення), поновлено його на службі в Національній поліції з 12 жовтня 2019 року, проте для відновлення прав позивача, залишилося не вирішеним питання щодо скасування наказу Національної поліції від 31.10.2019 №1281 о/с, яким позивача позбавлено спеціального звання «капітан поліції», що перешкоджає позивачу виконувати свої службові обов`язки на посаді на якій він поновлений. Крім того, при винесенні рішення щодо поновлення на попередній посаді, не вирішено питання про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судовим розглядом встановлено, щояк на підставу звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 та і позбавлення спеціального звання «капітан поліції» слугувало рішення суду щодо притягнення позивача до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що набрало законної сили (вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі №537/2068/16-к, ухвала Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі № 537/2068/16-к), які в послідуючому були скасовані.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Національної поліції України №1281 о/с від 31 жовтня 2019 року в частині позбавлення ОСОБА_1 спеціального звання "капітана поліції" підлягає скасуванню.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент звільнення позивача зі служби та видання Національною поліцією наказу №1281 о/с від 31 жовтня 2019 року про позбавлення ОСОБА_1 спеціального звання «капітан поліції», на підставі вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17.12.2018 у справі №537/2068/16-к та ухвали Полтавського апеляційного суду від 16.07.2019 у справі № 537/2068/16-к, ці судові рішення про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення, набрали законної сили, скасовані не були, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на момент видання наказу про позбавлення ОСОБА_1 спеціального звання «капітан поліції» відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

Стосовно вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995, №100 (в подальшому Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 2 п. 8 Порядку № 100, після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 4 пункт 8 Порядку № 100).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з 11 жовтня 2019 року по 14.02.2023, у зв`язку з чим необхідно зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Полтавській областізалишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 по справі № 440/4578/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 02.11.2023 року