Справа № 600/5955/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 листопада 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/5955/23-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, у якому просить суд:

- зобов?язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області внести зміни до наказу ГУНП в Чернівецькій області від 18.10.2021 №209о/с у частині включення до розрахунку кількості діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки, що підлягає компенсації при звільненні, 32 (тридцяти двох) діб невикористаної оплачуваної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2020;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 32 (тридцять дві) доби невикористаної щорічної оплачуваної відпустки в сумі 11 750,72 грн.

Позов обґрунтовано тим, що Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області при звільненні позивача не здійснено розрахунок щодо виплати грошової компенсації за дні невикористаної відпустки за період служби з 07.11.2015 по 31.12.2020 року.

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строки для подання заяв по суті справи.

До суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що в даних правовідносинах застосовується спеціальний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач вважає, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав саме під час ознайомлення зі змістом наказу про звільнення 19 жовтня 2021 року, а тому перебіг місячного строку звернення до суду для позивача розпочався саме з 19 жовтня 2021 року і закінчився 18 листопада 2021 року. При цьому позов поданий до суду лише 19 серпня 2023 року, тобто за межами місячного строку, наслідком чого є залишення цього позову без розгляду.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач щодо заявленого відповідачем клопотання зазначає, що вказаний спір є спором щодо оплати праці, а тому до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення статті 233 Кодексу законів про працю України, якою визначено тримісячний строк звернення до суду. Такий строк, враховуючи дію на території України карантину через COVID-19, постановою КМУ від 25.04.2023 року №383 продовжено до 30.06.20203 року. Відтак, на думку позивача, кінцевий строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору спливає 30.09.2023 року, а тому подання ним цього позову 29.08.2023 року є дотриманням визначених законом строків.

У зв`язку з цим, розглянувши подане відповідачем клопотання та перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як вбачається з матеріалів справи спірні правовідносини виникли у зв`язку з не включенням відповідачем у наказі Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 18.10.2021 року №209-ОС 32 (тридцять дві) доби невикористаної позивачем оплачуваної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2020 року до розрахунку кількості діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки, що, на думку позивача, підлягає компенсації при звільненні.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення позивача зі служби в поліції, тобто публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду в питанні застосування строків звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби , що вбачається з постанови суду касаційної інстанції від 07 вересня 2023 року у справі №160/914/23.

Відтак, у справах щодо проходження публічної служби законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до адміністративного суду з позовом за їх захистом.

В аспекті наведеного варто зазначити те, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як вбачається зі матеріалів позову, згідно наказу №209о/с від 18 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Протиправність дій відповідача щодо невнесення до вказаного наказу до розрахунку кількості діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки, що підлягає компенсації при звільненні, 32 діб невикористаної оплачуваної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2020 року є предметом даного позову.

Як вбачається з наданої відповідачем копії наказу №209о/с від 18 жовтня 2021 року, з його змістом ОСОБА_1 ознайомився 19 жовтня 2021 року.

Вказане не заперечувалося позивачем у відповіді на відзив.

Отже, саме 19 жовтня 2021 року позивач дізнався, або, принаймні, повинен був дізнатися про порушення прав, на захист яких спрямований цей позов.

За таких обставин, перебіг строку звернення до адміністративного суду з цим позовом про внесення змін до вказаного наказу та зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки почався 20 жовтня 2021 року. Відтак, строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах, установлених законом, тривав з 20 жовтня 2021 року по 22 листопада 2021 року (20 та 21 листопада2021 року вихідні дні)

Між тим, як вбачається матеріалів справи, з цією позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду лише 30 серпня 2023 року (згідно відбитку штампу поштового відправлення), тобто із значним пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

На переконання суду, доводи позивача у відповіді на відзив про те, що вказаний спір є трудовим спором щодо оплати праці та до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення статті 233 Кодексу законів про працю України є помилковими, оскільки, як вже було встановлено судом, заявлені позивачем позовні вимоги щодо невнесення у наказ про звільнення до розрахунку кількості діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки, що підлягає компенсації при звільненні, 32-ох діб невикористаної оплачуваної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2020 року є спором щодо проходження та звільнення ОСОБА_1 з публічної служби, а не трудовим спором у розумінні норм Кодексу законів про працю України. А тому до спірних відносин застосовуються положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якими і встановлено спеціальні строки звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Обґрунтованість застосування саме норм частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України до обрахунку строку звернення до суду у правовідносинах, пов`язаних з проходженням та звільненням з публічної служби, в тому числі щодо нарахування всіх належних сум, що підлягають виплаті при звільненні, підтверджується і висновком Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 11 лютого 2021 року по справі №240/532/20.

Також суд звертає увагу і на те, що у постанові від 14 червня 2018 року (справа №800/102/17) Велика Палата Верховного Суду вказала, що в пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (Заява №24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі "Ашінгдан проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія A, N 93).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду, із урахуванням наведених висновків Європейського суду з прав людини, а також положень частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

З огляду на викладене, суд констатує, що даний позов подано до адміністративного суду з пропуском місячного строку звернення до суду у справах щодо проходження та звільнення з публічної служби.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому наведені законодавчі приписи передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.

Крім цього, частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно із частиною тринадцятою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Отже, одним із обов`язків позивача при поданні позовної заяви, яку подано з пропуском строку звернення до адміністративного суду, є надання заяви про поновлення цього строку та доказів поважності причин його пропуску. Наслідком же невиконання такої вимоги, встановленої судом після відкриття провадження у справі, є прийняття судом ухвали про залишення позову без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення останньому ухвали.

Враховуючи, що після відкриття провадження у цій справі та прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_1 судом встановлено факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, з метою надання можливості подати заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин пропуску, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без руху.

Тому, подане відповідачем клопотання підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 4, 19, 122, 123, 169, 171, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про залишення позову без розгляду задовольнити частково.

2.Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

4. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк