Справа № 300/2773/21
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" жовтня 2023 р. Справа № 300/2773/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боршовського Т.І.,
за участю секретаря судового засідання Ілюк А.Р.,
представника позивача Чаплінської О.В.,
представника відповідача Манченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу
за позовом Карпатського Національного природного парку
до Зеленської сільської ради
про визнання протиправним та скасування рішення від 11.06.2020 № 1, -
Виклад позицій сторін у справі. Процесуальні дії суду:
Карпатський національний природний парк (далі позивач, Парк) звернувся до суду з адміністративним позовом до Зеленської сільської ради (далі відповідач, сільська рада), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення від 11.06.2020 № 1 у частині встановлення ставок земельного податку для категорій земель 01.14 (для збереження та використання земель природно-заповідного фонду) та 04.03 (для збереження та використання національних природних парків) в розмірі 1 відсотка.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення приписів пункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу (надалі ПК) України , статей 8, 9, 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», частини 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 2 частини 1, частини другої статті 15 «Про доступ до публічної інформації», статті 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», рішення Зеленської сільської ради від 11.06.2020 № 1 не було прийнято з дотриманням приписів щодо порядку прийняття такого регуляторного акта та не оприлюдено в установленому порядку. Окрім цього, позивач, встановивши в додатку до рішення по земельних ділянках, ставки земельного податку: для категорії 01.14 1%, для 04.03 1%, порушив вимоги статтей 274, 277 ПК України, оскільки для лісових земель, ставка податку не може бути більшою 0,1% від їх нормативної грошової оцінки, а якщо нормативну грошову оцінку не проведено не більше 0.1 % від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області. Позивач вказує на те, що згідно статтей 1, 5 Лісового кодексу України всі земельні ділянки, зокрема й ті, які використовує позивач, є лісовими ділянками та становлять лісовий фонд України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають. Отже, для земельних ділянок, які використовує позивач, відповідач мав встановити ставку податку не більше 0.1% від їх нормативної оцінки, як для лісових земель.
Ухвалою суду від 29.06.2023 року відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
13.08.2021 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву Зеленської сільської ради. У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позову. Представник відповідача вказав, що статтею 274 ПК України встановлено, що ставка податку не більше 0.1% стосується лісових земель, а не для збереження та викорстання земель природно-заповідного фонду та для збереження та використання національних прородних парків, для яких дозволяється встановлення ставки в межах від 0.1 до 5%. Відповідачем дотримано вказаних вимог податкового закону.
Ухвалою від 26.10.2021 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 16.11.2021 о 10:00.
Підготовчі засідання 16.11.2021, 30.11.2021, 09.12.2021 відкладені через неявку представникім сторін з поважних причин на 30.11.2021, 09.12.2021 та 22.12.2021 відповідно.
20.12.2021 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача (том 1, а.с. 168-174). Відповідач вказав на те, що ставки земельного податку для категорій: 01.14 та 04.03, встановлені відповідно до їх класифікації за цільовим призначенням, з дотриманням вимог Класифікації видів цільового призначення земель (далі КВЦПЗ). Так, код 01.14 згідно КВЦПВ відноситься до секції А 01, розділу 1 землі сільськогосподарського призначення; код 04.03 відноситься до секції С04, розділу 4 - землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення. Натомість землі лісогосподарського призначення віднесені до секції Н 09, підрозділи 09.01, 09.02, 09.03. Ставка податку для вказаної категорії земель встановлена Зеленською сільською радою в розмірі 0.1%. Також відповідач вказав, що спірне рішення прийнято з дотриманням процедури, передбаченої статтею 12 ПК України.
Також 20.12.2021 надійшли додаткові письмові пояснення від представника позивача у справі (том. 1, а.с. 178-180). В цих поясненнях представник позивача вказав на те, що Податковим кодексом України не передбачено ставки податку в розмірі 1% для категорії земель 04.03 для збереження та використання національних природних парків, а натомість взагалі не врегульовано питання ставки податку для таких земель. Тому при такій ситуації відповідач мав прийняти рішення із застосуванням норми пункту 56.21 статті 56 ПК України: вирішити таку конфлікту ситуацію на користь платника податків, застосувавши ставку в розмірі 0.1%. До вказаного пояснення долучено додатки: копія статистичної звітності форми 6-зем; копії додатку 9 Проекту організації території, охорони та рекреаційного використання природних ресурсів та об`єктів (том 1, а.с. 181-209).
В судовому засіданні 22.12.2021 оголошено перерву в зв`язку з витребуванням додаткових доказів.
01.02.2022 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку зі зверненням до ДПС України про надання індивідуальної податкової консультації, про що долучено заяву № 01 від 04.01.2022 (том 1, а.с. 216-2019).
Судове засідання 02.02.2022 не відбулося через хворобу головуючого судді у справі, що підтверджено листком непрацезатності. Розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 22.02.2022 о 13:00.
Підготовче судове засідання 22.02.2022 відкладено через неявку в судове засідання сторін та з врахуванням клопотання представника позивача від 21.02.2022 про неотримання відповіді від ДПС України на заяву позивача про надання індивідуальної податкової консультації. Суд відклав підготовче засідання на 29.03.2022.
Судове засідання 29.03.2022 не відбулося через неявку сторін, в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану. Після цієї дати за погодженням в телефонному режимі з представниками обох сторін судове засідання не призначалося.
За погодженням зі сторонами суд призначив підготовче судове засідання у справі на 17.05.2023 о 13:30.
08.05.2023 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю представника з поважних причин з`явитися в судове засідання.
Підготовче судове засідання 17.05.2023 не відбулося з об`єктивних причин: перебуванням головуючого судді згідно наказу № 112-ОС від 10.05.2023 на навчанні в Національній школі суддів України. Наступне підготовче судове засідання призначено на 08.06.2023.
В судовому засіданні 08.06.2023 представник відповідача надала суду копію протоколу засідання Зеленської сільської ради від 11.06.2020; акту про розміщення рішень Зеленської сільської ради від 11.06.2020 № 1 про встановлення ставок земельних податків на 2021 рік, на дошці оголошень у с.Зелене. від 12.06.2020, лист Зеленської сільської ради, адресований Верховинській ДПІ, від 05.02.2021 № 49/2-1902 (том 2, а.с. 23-30).
В судовому засіданні 08.06.2023 представник позивача заявила клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для отримання відповіді від ДПС України щодо розгляду заяви позивача про надання індивідуальної податкової консультації.
В судовому засіданні 08.06.2023 судом оголошено перерву до 22.06.2023.
20.06.2023 до суду надійшло клопотання від позивача № 429 від 19.06.2023 про відкладення розгляду справи, призначеної на 22.06.2023. Таке клопотання мотивоване тим, що Карпатський національний прородний парк повторно листом від 15.06.2023 звернувся до ДПС України про отримання індивідуальної податкової консультації, оскільки не отримав відповіді на попередню заяву від 04.01.2022 про надання такої консультації (том 2, а.с. 35-37).
19.06.2023 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій рішень Зеленської сільської ради № 1 від 17.06.2021, № 24 від 22.12.2022 про встановлення ставок та пільг із земельного податку на 2022 та про затвердження плану діяльності вказаної ради з підготовки проектів регуляторних актів на 2023 рік (том 2, а.с. 38-59).
В зв`язку з неявкою представників сторін у підготовче судове засідання 22.06.2023 розгляд справи відкладено на 10.08.2023.
31.07.2023 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання через перебування представника у щорічній відпустці з 01.08. по 24.08.2023 (том 2, а.с. 65-67).
04.08.2023 від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії листа ДПС України № 8834/6/99-00-04-01-04-06 від 09.08.2022 9том 2, а.с. 68-71).
В підготовче судове засідання 10.08.2023 представники сторін не з`явилися.
Позивачем подано суду 01.09.2023 клопотання від 29.08.2023 № 582 про відкладення розгляду справи в судовому засіданні на дату після 25.09.2029 в зв`язку з перебування представника позивача у щорічній відпустці (том 2, а.с. 74-76).
Суд призначив наступне підготовче судове засідання у справі на 27.09.2023 о 13:30.
Ухвалою від 27.09.2023 суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі та призначив розгляд справи по суті в судовому засіданні, за погодженням зі сторонами дати судового засідання, на 18.10.2023 о 14:00 год.
В судовому засіданні 19.10.2023 представник позивача підтримала позовні вимоги повністю та просила позов задовольнити. Представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову повністю.
З огляду на те, що 10-денний строк на виготовлення повного судового рішення в цій справі включав 4 вихідні дні (21.10.-22.10. та 28.10.-29.10.), повний текст судового рішення складено в розумний строк 02.11.2023.
Обставини справи, встановлені судом. Зміст спірних правовідносин:
Позивачем подано копію Державного акта на право постійного користування землею серії І-ІФ № 001503, виданого Зеленською сілььскою радою, згідно якого Карпатському національному природному парку на території Зеленської сільської ради згідно рішення цієї ради від 29.10.2001 надано в постійне користування для природно-заповідного використання 4377,39 га.
Також судом встановлено, що як на час прийняття спірного рішення, так і на час розгляду справи Карпатським національним природним парком не розроблено та не затверджено в установленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) земель парку. Також позивачем не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідне речовне право на земельні ділянки, що перебувають в користуванні парку, на з врахуванням відомостей Державного земельного кадастру, з даними щодо цільового призначення в межах відповідної категорії земель, кожної, окремо визначеної, земельної ділянки.
11 червня 2020 Зеленська сільська рада прийняла рішення № 1 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку. Підпунком 1 пункту 1 вказаного рішення затверджено ставки земельного податку додаток № 1, підпунктом 2 цього ж пункту пільги зі сплати вказаного податку додаток № 2. Пунктом 2 рішення зобов`язано оприлюднити це рішення в засобах масової інформації або в інший можливий спосіб. Пунктом 3 покладено на земельну комісію Зеленської сілььскої ради контроль за виконанням цього рішення.
Згідно додатку 1 до вказаного рішення - «Ставки земельного податку» ставки земельного податку вводяться в дію з 01 січня 2021 року. Так, ставка податку для категорії земель за видом цільового призначення 01: «Землі сільськогосподрського призначення», та підкодом: 01.14 : «Для цілей підрозділів 01.01 01.13 та збереження та використання земель природно-заповідного фонду» становить 1% від нормативної грошової оцінки, незалено від місцезнаходження та 1% - для земельних ділянок за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, як для фізичних, так і юридичних осіб.
Також згідно додатку 1 до вказаного рішення, ставка податку для категорії земель за видом цільового призначення 04: «Землі природно-заповідного фонду», та підкодом: 04.03 : «Для збереження та використання національних природних парків» становить 1% від нормативної грошової оцінки, незалено від місцезнаходження та 1% - для земельних ділянок за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, як для фізичних, так і юридичних осіб.
Згідно листа від 29.08.2022 № 8834/6/99-00-04-01-04-06, Державна податкова служба України відмовила позивачу в наданні індивідуальної податкової консультації зі сплати земельного податку, з мотивів того, що: «… порушені в заяві від 04.02.2022 питання щодо наявності в Карпатського національного природнього парку права застосовувати окремі коди цільового призначення земель для визначення певних категорій земельних ділянок (наприклад, землі сільськогосподарського або лісового призначення), а також щодо розмірів ставок Податку для обчислення податкових зобов`язань за такі категорії земельних ділянок, не регулюються нормами Кодексу… Ставки Податку встанолюють органи місцевого самоврядування у своїх рішеннях з урахуванням меж ставок, визначених Кодексом, та виду цільового призначення землі (п.п 12.4.1 п. 12.4 ст. 12.. та п. 284.1 ст. 284 Кодексу)».
Предметом спірних правовідносин є правомірність ріщення Зеленської сільської ради № 1 від 11.06.2021 в частині в частині встановлення ставок земельного податку для категорій земель 01.14 (для збереження та використання земель природно-заповідного фонду) та 04.03 (для збереження та використання національних природних парків) в розмірі 1 відсотка) додадок № 1 до вказаного рішення.
Суд виходить з таких мотивів при оцінці аргументів сторін та застосуванні норм права у спірних правовідносинах. Висновки суду:
Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (далі ПК України) сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

У разі якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та/або зборів, зокрема, сільська, селищна, міська рада, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами ПКУ, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм ПКУ із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Статтею 274 ПК України встановлено ставки земельного податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження).

Ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотки від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь не менше 0,3 відсотки та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 ПК України).

Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності) (пункт 274.2 статті 274 ПК України).

Статтею 277 ПК України встановлено ставки земельного податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Так, ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), розташовані за межами населених пунктів або в межах населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь не менше 0,3 відсотки та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для лісових земель не більше 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області (пункт 277.1 статті 277 ПК України).

Таке оподаткування лісових земель запроваджено Законами України від 10.07.2018 року № 2497-VIII, який набрав чинності 15.08.2018, та від 23.11.2018 року № 2628-VIII, який набрав чинності з 01.01.2019.

Так, Законом № 2628-VIII, зокрема, внесені зміни до повноважень місцевих рад в частині встановлення плати за землю та розмірів ставок земельного податку за лісові землі.

Ці зміни в першу чергу обумовлені тим, що Законом України від 10.07.2018 № 2497 з 15.08.2018 року була змінена норма статті 273 ПК України щодо оподаткування земельним податком земельних ділянок, наданих на землях лісогосподарського призначення незалежно від місця знаходження, згідно з якою «податок за лісові землі складається із земельного податку та рентної плати, що визначається податковим законодавством», а окремих ставок для таких земель не було передбачено.

Таким чином, було передбачено, що лісові землі підлягають оподаткуванню земельним податком у загальному порядку за ставками, затвердженими рішеннями місцевих рад в межах ставок, визначених ПК України, оскільки саме до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належить встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених ПК України (підпункт 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України).

Тобто, Законом № 2497-VIII були внесені зміни до пункту 273.3 статті 273 ПК України, якими й визначено, що ставки земельного податку за 1 гектар лісових земель встановлюються відповідно до статей 274 та 277 цього Кодексу. Однак вказаним Законом не було встановлено окремих ставок земельного податку для лісових земель.

Натомість Законом № 2628-VIII була змінена редакція пункту 10.3 статті 10 ПК України та встановлено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Отже, місцеві ради самостійно вирішують питання запровадження земельного податку за лісові землі, так як земельний податок за такі землі не є обов`язковим до запровадження.

За визначенням статті 1 Лісового кодексу України, лісовими ділянками є ділянки лісового фонду України з визначеними межами, виділені відповідно до цього кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

За змістом визначень, наведених в Податковому кодексі України:

- земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами (підпункт 14.1.74 пункту 14.1 статті 14);

- цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (підпункт 14.1.74 пункту 14.1 статті 14).

Підстава для нарахування земельного податку - дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 ПК України).

Отже, в розумінні ПК України, при визначенні ставок земельного податку за земельні ділянки згідно приписів статтей 274, 277 цього Кодексу, має значення їх цільове призначення, визначені на підставі документації із землеустрою, згідно даних Державного земельного кадастру.

За змістом додатку № 3 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, категорії земель за основним цільовим призначенням мають такі коди: 100 - Землі сільськогосподарського призначення; 300 - Землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначенн; 700 - Землі лісогосподарського призначення.

Склад угідь вносять до Державного земельного кадастру (частина перша статті 15 Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр»).

Класифікація угідь наведена у додатку 4 «Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ)» до Порядку № 1051. Наприклад:

- Група 001 - Група включає сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари (ГОСТ 26640-85) та парники, оранжереї і теплиці До ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви;

- Група 005 Група включає земельні лісові ділянки та інші лісовкриті землі незалежно від того, на яких землях за основним цільовим призначенням вони розміщені Група не включає зелені насадження у межах населених пунктів (парки, сади, сквери, бульвари тощо), які не віднесені в установленому порядку до лісів та інших лісовкритих земель; господарські будівлі і двори, господарські шляхи і прогони на сільськогосподарських угіддях, болота, води, а також сільськогосподарські угіддя, які розміщені у таких лісах.

Класифікації видів цільового призначення за категоріями земель затверджена наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно пункту 1.4 Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПП) КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Так, згідно КВЦПЗ:

Секція А, розділ 01 - Землі сільськогосподарського призначення (землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей; землі, надані для діяльності у сфері надання послуг у сільському господарстві, та інше). Містить підгрупи від 01.01 до 01.14. Так підгрупа 01.14 - Для цілей підрозділів 01.01-01.13 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Секція С, розділ 04 - Землі природно-заповідного фонду (природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва), що надаються в постійне користування спеціальним адміністраціям територій та об`єктів природно-заповідного фонду (крім земельних ділянок під об`єктами природно-заповідного фонду, що включені до їх складу без вилучення)). Містить підгрупи від 04.01 до 04.11. Так підгрупа 04.03 - Для збереження та використання національних природних парків.

Секція Н, розділ 09 - Землі лісогосподарського призначення (землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, крім земель, зайнятих зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів, а також земель, зайнятих окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках). Містить підгрупи від 09.01 до 09.03. Так підгрупа 09.03 - для цілей підрозділів 09.01-09.02 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.

Суд звертає увагу, що на час прийняття Зеленською сільською радою спірного рішення, рішення місцевих рад про встановлення місцевих податків та зборів мали відповідати Типовій формі, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 року № 483 «Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», яка прийнята, як зазначено в цій постанові, відповідно до підпункту 72.1.2.4 підпункту 72.1.2 пункту 72.1 статті 72, абзацу четвертого підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266, абзаців другого та третього пункту 284.1 статті 284 Податкового кодексу України.

Вказана постанова Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 року № 483, на час прийняття спірного рішення, була чинною.

Водночас форма Типового рішення про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку, затверджена Постановою № 483, не передбачає можливості встановлення ставок земельного податку відносно складу угідь, а виключно за видом цільового призначення земель відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі КВЦПП).

Судом встановлено зі змісту спірного рішення в частині додатку № 1, що таке рішення за структурою та змістом повністю відповідає Додатку 1 до Типового рішення про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку «Ставки земельного податку», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 року № 483.

Як наслідок, для категорії земель - Землі сільськогосподарського призначення, розділ 01 згідно КВЦПП, у тому числі й підгрупи 01.14, сільська рада, в межах приписів пунктів 274.1 статті 274, пункту 277.1 статті 277 ПК України встановила ставку земельного податку для всіх суб`єктів (як фізичних осіб, так і юридичних осіб) 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (чи нормативної оцінки одиниці площі такої землі по області (в меж.

Також, для категорії земель - Землі природно-заповідного фонду, розділ 04 згідно КВЦПП, у тому числі й підгрупи 04.03, сільська рада, згідно приписів пунктів 274.1 статті 274, пункту 277.1 статті 277 ПК України встановила ставку земельного податку в розмірі 1%, оскільки такий розмір є в межах, які передбачені вказаними нормами податкового закону для всіх земельних ділянок, окрім прямо передбачених винятків, тобто не більше 3% від їх нормативної грошової оцінки, якщо її проведено, чи не більше 5% - якщо нормативну оцінку не проведено.

Щодо твердження позивача про те, що ставки земельного податку за земельні ділянки за кодами 01.14 та 04.03 мали бути встановлені відповідачем як для лісових земель за ставкою не більше 0.1% від нормативної грошової оцінки, то суд вважає їх помилковими, оскільки ставки за вказаними кодами зформовані згідно Класифікації видів цільового призначення земель, тобто за цільовим призначенням земельних ділянок. Як вже зазначено судом вище, податковий закон ідентифікує земельні ділянки в конкретних межах, за їх місцезнаходженням, та за цільовим призначенням. Отже, для передбачених нормами статтей 274, 277 ПК України сільськогосподарських угідь згідно КВЦПП, яка покладена в основу Типового рішення про ставки земельного податку, чинних станом на 2020 рік, для земельних ділянок з цільовим призначенням за категорією 01 землі сілььскогосподарського призначення була можлива лише ставка податку від 0.3 до 1%. Для передбачених нормами статтей 274, 277 ПК України лісових земель, враховуючи, що згідно КВЦПП земельні ділянки класифікуються за їх цільовим призначенням, а не за складом угідь (тобто їх функціональним призначенням), ставка земельного податку за категорією 04, зокрема підгрупою 04.03, могла бути встановлена в розмірі не більше 3% чи 5% залежно від того, чи була проведена нормативна грошова оцінка земельних ділянок, чи ні. І лише в межах категорії 09 Землі лісогосподарського призначення, сільська рада, за наявного на той час правового регулювання, для лісових земель могла встановити ставки земельного податку в розмірі не більше 0.1%.

Щодо доводів позивача про те, що при прийнятті спірного рішення в порушення вимог статей 8, 9, 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», частини 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 2 частини 1, частини другої статті 15 «Про доступ до публічної інформації», статті 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», сільська рада не дотрималася приписів вказаних законів щодо прийняття такого регуляторного акта та не оприлюднила його в установленому порядку, то суд зазначає таке.

У постанові від 10.12.2021 у справі № 0940/2301/18 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду зробив висновок, що рішення органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке приймається на підставі, за правилами й на виконання відповідних приписів ПК України та оприлюднюється у встановленому цим Кодексом порядку. Вказані рішення не належать до регуляторних актів у розумінні Закону України ''Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності'', у зв`язку з чим дія цього Закону не поширюється на такі рішення. У цій постанові також зазначено, що як у ПК України, так і в Законі України ''Про місцеве самоврядування в Україні'', або будь-якому іншому акті законодавства немає норм, якими б був визначений спосіб оприлюднення рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та зборів, не встановлено обов`язок опубліковувати ці рішення у офіційних друкованих виданнях та/або у друкованих засобах масової інформації відповідних рад, у місцевих друкованих засобах масової інформації.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, з огляду на вказаний висновок Верховного Суду в подібних правовідносинах, суд констатує, що оспорене позивачем рішення відповідача про встановлення ставок земельного податку на 2021 рік не належать до регуляторних актів у розумінні Закону України ''Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності'', у зв`язку з чим цей Закон не поширює свою дію на такі рішення загалом.

Щодо оприлюдження спірного рішення, то, як встановлено судом, це рішення було оприлюднене на інформаційній дошці Зеленської сільської ради в день його прийняття, що підтверджується актом комісії від 12.06.2020 (том 2, а.с. 29). Докази протилежного суду не подані. Враховуючи наведене, довід позивача, що вказане рішення не було оприлюднено, не відповідає обставинам у справі.

Підсумовуючи, суд вважає, що спірне рішення, в оскаржуваній позивачем частині, прийнято відповідачем з дотриманням критеріїв, які передбачені частиною другою статті 2 КАС України, а тому в задоволенні позову належить відмовити повністю.

Щодо розподілу судових витрат у справі:

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на відмову в позові, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, немає правових підстав для присудження сторонам судових витрат у цій справі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Боршовський Т.І.

Рішення складене в повному обсязі 02 листопада 2023 р.