Справа № 620/5560/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5560/23 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду та ненадання відповіді на адвокатський запит від 15.03.2023 №15-03-23/2;

- зобов`язати відповідача розглянути адвокатський запит від 15.03.2023 №15-03-23/2 щодо ненадання відомостей про розпочате досудове розслідування за заявою Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та визнання позивача потерпілим.

Позов обґрунтовано тим, що всупереч вимог чинного законодавства України поданий його адвокатом в порядку статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» запит не розглянутий.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розглядаючи запит адвоката про надання інформації про те, чи провадиться Чернігівським РУП досудове розслідування у кримінальних провадженнях, в яких ОСОБА_1 може виступати потерпілим, органи поліції виступають представником влади, в яких останні здійснюють визначені законом повноваження і в порядку їх реалізації вирішують питання, що впливають на права та обов`язки суб`єкта звернення.

Відтак, з огляду на вказане, суд першої інстанції в межах спірних правовідносин повинен перевірити на відповідність вимогам Закону рішення, дії, бездіяльність Чернігівського РУП ГУНП у Чернігівській області щодо розгляду запита адвоката, чого здійснено не було, що свідчить наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що оскільки Чернігівське РУП ГУНП в Чернігівській області отримало адвокатський запит 20.03.2023 року, а відповідь на адвокатський запит №15-03-23/12 від 15.03.2023 було направлено 24.03.2023, тобто у встановлений Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» термін, відтак - підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

У відповіді на відзив позивачем звернуто увагу на те, що враховуючи, що відповідач, так і не надав (не надіслав), докази про наявність відповіді у відповідача або третьої особи вказане свідчить про те, що ця відповідь взагалі не була надана або надіслана.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору про надання правової допомоги від 11.06.2022 №б/н адвокат Лапоша Д.Ю. представляє інтереси ОСОБА_1 .

У свою чергу, 16.03.2023 адвокатом Лапошею Д.Ю. в порядку статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області подано запит №15-03-23/2, у якому він просив надати інформацію та підтверджуючі документи щодо:

1) внесення відомостей до ЄРДР за заявою Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

2) кримінального провадження, за якими до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, а також вказати дату, номер кримінального провадження та надати відомості чи визнався ОСОБА_1 потерпілим.

Оскільки відповідь на адвокатський запис надана не була, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у спірних правовідносинах права позивача порушені не були, так як Чернігівське районне управління поліції ГУ НП в Чернігівській області не допускало будь-якої бездіяльності відносно нього, як запитувача інформації, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовано Законом України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Статтею 1 Закону №5076-VI визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Положеннями статті 20 Закону №5076-VI визначено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

У свою чергу, згідно із статтею 24 Закону №5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Згідно із частиною третьою статті 24 Закону №5076-VI відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Із системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право звертатися з адвокатськими запитами згідно договору про надання правової допомоги. При цьому, орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому направлено належним чином оформлений адвокатський запит, зобов`язаний надати запитувану інформацію та копії документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Як свідчать матеріали справи, 16.03.2023 адвокатом Лапошею Д.Ю. в інтересах позивача в порядку статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області подано запит №15-03-23/2, у якому він просив надати інформацію та підтверджуючі документи щодо:

1) внесення відомостей до ЄРДР за заявою Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

2) кримінального провадження, за якими до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, а також вказати дату, номер кримінального провадження та надати відомості чи визнався ОСОБА_1 потерпілим.

Листом від 24.03.2023 №56аз/124/48/5/02/2023 Чернігівським районним управлінням поліції ГУНП в Чернігівській області надано відповідь у відповідності до якої згідно наявної інформації журналів обліку вхідної кореспонденції сектору документального забезпечення ЧРУП ГУПН в Чернігівській області матеріали Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області щодо невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду посадовими особами ГУ ПФУ України щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 до ЧРУП ГУПН в Чернігівській області не надходили (а.с. 53).

Зазначений лист був направлений на адресу адвоката - Лапоші Д.Ю. разом з листом-відповіддю від 24.03.2023 №57аз/124/48/5/02/2023.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до вірного переконання, що у спірних правовідносинах права позивача порушені не були, оскільки відповідач не допускав будь-якої бездіяльності відносно нього, як запитувача інформації, та у межах даної справи відповідач не здійснює владних управлінських функцій щодо позивача.

Втім, не зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів про те, що лист-відповідь від 24.03.2023 №56аз/124/48/5/02/2023 був надісланий позивачу у строк, визначений статтею 24 Закону №5076-VI, втім зазначене у контексті заявлених позовних вимог не може свідчити про порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача.

Так, пунктом 4 частини першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом у публічній площині.

Відповідно, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У даному випадку визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді на запит на адвокатський запит від 15.03.2023 №15-03-23/2 у строк, визначений статтею 24 Закону №5076-VI, не буде свідчити про належний захист порушеного права.

Фактично спірний запит №15-03-23/2, поданий адвокатом Лапошею Д.Ю. в порядку Закону №5076-VI, стосувався правовідносин, які виникли між ним та Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що будь-яких вимог до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивач не заявляв з приводу протиправної бездіяльності щодо ненадсилання відповідних матеріалів до Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області.

При цьому, слід відмітити, що згідно пункту 1 статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. А згідно з пунктом 2 цієї статті здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Тобто, стаття 10 Конвенції має на меті гарантувати вільний обіг ідей та відомостей у суспільстві. Вона гарантує не лише право на передання інформації, але також право громадськості отримувати її. Більше того, визнане на національному рівні право на отримання інформації може бути підставою для реалізації права, гарантованого статтею 10 (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 17 лютого 2015 року у справі «Гусева проти Болгарії» (Guseva v. Bulgaria), заява № 6987/07, пункти 36, 40; від 03 квітня 2012 року у справі «Гіллберг проти Швеції» (Gillberg v. Sweden), заява № 41723/06, пункт 93).

Реалізації вказаних прав не повинні перешкоджати органи держави, крім випадків втручання, передбачених пунктом 2 вказаної статті. Відмова державного органу в наданні інформації на запит є формою втручання в право на свободу одержувати інформацію. Тому таке втручання має розглядатися на предмет дотримання пункту 2 статті 10 Конвенції.

За усталеною практикою ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 10 Конвенції втручання у права заявника становитиме порушення Конвенції, якщо не відповідатиме вимогам пункту 2 статті 10. Тому варто визначити, чи було це втручання «передбачене законом», чи переслідувало воно одну або декілька законних цілей, визначених у цьому пункті, та чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення цих цілей (див. рішення ЄСПЛ від 26 травня 2009 року у справі «Кенеді проти Угорщини», заява № 31475/05, пункт 43).

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук