Справа № 460/1931/20
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2023-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/1931/20 пров. № А/857/13088/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.;

суддів Гуляка В.В., Кухтея Р.В.;

за участю секретаря судового засідання Петрунів В.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року у справі № 460/1931/20 (головуючий суддя Махаринець Д.Є., м. Рівне) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в Рівненський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2020, залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладене у листі від 06.03.2020 року № 3010-3414/М-02/8-1700/20 та рішення Управління застосування пенсійного законодавства - відділу з питань перерахунків пенсій №14 від 24.02.2020 р. № 17/0315-24 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату з 13.12.2019 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII в первинній редакції, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати визначеної на підставі інформаційної довідки Прокуратури Рівненської області від 13 лютого 2020 року за № 18-14вн-20 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулі 12 місяців, - за період з 13.12.2018 по 13.12.2019 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн., за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

10.04.2023 ОСОБА_1 подав до суду заяву в порядку статті 383 КАС України у зв`язку із неналежним виконанням боржником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 по справі №460/1931/20, у якій просив визнати протиправними дії та рішення відповідача щодо неналежного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 та постановити окрему ухвалу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог Конституції України, Закону України "Про прокуратуру", особами, які здійснювали виконання судового рішення по справі №460/1931/20 щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 й виплати заборгованості неотриманої пенсії за попередній період та провести належні заходи стосовно недопущення в подальшому таких дій посадовими особами ГУ ПФУ в Рівненські області.

Окремою ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання дій та рішення протиправними на виконання рішення суду у справі №460/1931/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задоволено.

Визнано протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неналежного виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2020.

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до резолютивної частини рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 у справі №460/1931/20, та виплатити заборгованість недоотриманої пенсії за попередній період, а також провести належні заходи стосовно недопущення в подальшому таких дій посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській надати відомості щодо надходження коштів з Державного бюджету України по виконанню рішень судів за період 2020-2023 роки.

Державній казначейській службі України надати відомості щодо надходження коштів з Державного бюджету України, для виконання рішень судів боржником по яких є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за період 2020-2023 роки

У місячний строк з моменту отримання даної ухвали Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області надати відповідь суду про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У місячний строк з моменту отримання даної ухвали Державній казначейській службі України надати відповідь суду про надходження коштів з Державного бюджету України, для виконання рішень судів боржником по яких є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за період 2020-2023 роки.

Не погоджуючись із прийнятою окремою ухвалою суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні поданої заяви.

Зокрема, апелянт зазначає, що оскільки фактична невиплата коштів позивачу зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень в порядку черговості прийняття, тому скаржник звертає увагу на те, що нарахована сума доплати на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 буде виплачена після відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статті 129-1 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 14, 370 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 6 статті 383 КАС України встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладене у листі від 06.03.2020 року № 3010-3414/М-02/8-1700/20 та рішення Управління застосування пенсійного законодавства - відділу з питань перерахунків пенсій №14 від 24.02.2020 р. № 17/0315-24 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату з 13.12.2019 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII в первинній редакції, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати визначеної на підставі інформаційної довідки Прокуратури Рівненської області від 13 лютого 2020 року за № 18-14вн-20 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулі 12 місяців, - за період з 13.12.2018 по 13.12.2019 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн., за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Таким чином, на підставі рішення суду першої інстанції від 08.05.2020 у справі №460/1931/20 відповідач мав би здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.12.2019 року, врахувавши суми та їх розміри, які визначені саме у довідці Прокуратури Рівненської області від 13.02.2020 за №18-14вн-20 та які відповідач відмовлявся врахувати добровільно (у позасудовому порядку).

Натомість, відповідач при здійснені перерахунку пенсії заявника неправомірно відступив від рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 у справі №460/1931/20, та не провів перерахунку пенсії позивачу з урахуванням сум вказаних у довідці Прокуратури Рівненської області від 13.02.2020 за №18-14вн-20 та не провів виплату різниці в розмірі пенсії за минулі 12 місяців.

Колегія суддів звертає увагу на те, що після здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахунку пенсії позивачу у відповідності до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 у справі №460/1931/20, відповідач порушив права позивача, підтверджені таким судовим рішенням, а саме: пенсійний орган провів перерахунок пенсії позивача виходячи із інших сум ніж визначені у довідці Прокуратури Рівненської області від 13.02.2020 №18-14вн-20; незаконно встановив обмеження максимального розміру пенсії позивача та не виплатив різницю в розмірі пенсії за минулі 12 місяців за період з 13.12.2018 по 13.12.2019.

Відповідач в цьому випадку застосував норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI, а також допустив вільне і розширене тлумачення його норм і, як наслідок, прийшов до не правильних і таких, що не відповідають законодавству висновків про обмеження розміру пенсії через використання максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Зокрема, що заробітна плата для обчислення пенсії враховується в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів.

У преамбулі Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI встановлено, що "цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку".

Відповідно до частини 1 статті 2 дія цього Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.

Отже, Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI не має жодного відношення до регулювання пенсійних правовідносин, зокрема, передбачених Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII. У зв`язку з прийняттям і дією цього Закону не вносились зміни, доповнення в законодавство про пенсійне забезпечення прокурорів.

У конструкції частини другої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" є словосполучення "з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Законодавець це передбачив з єдиною метою задля правильного визначення заробітної плати, з якої розраховується у відсотковому розмірі пенсія. Тобто у підсумкову суму заробітної плати можуть включатися лиш ті складові, з яких сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 року № 1170. Зокрема, це соціальні допомоги та виплати, встановлені колективним договором (працівникам, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на народження дитини, сім`ям з неповнолітніми дітьми тощо); одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно із законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам), військовослужбовцям при звільненні з військової служби; надбавки та доплати до державних пенсій працюючим пенсіонерам; вихідна допомога у разі припинення трудового договору тощо.

Обмеження розміру пенсії, виходячи із максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, не передбачено жодним нормативно правовим актом, зокрема, Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання запровадження головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області обмеження та зменшення розміру пенсій при їх призначенні (перерахунку), виходячи із максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, передбаченого Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI, має розглядатися у контексті конституційної заборони звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною третьою статті 46 Основного Закону України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отож, Конституція України визначає лише нижню межу розмірів пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги, проте не встановлює жодних обмежень щодо їх максимального розміру.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.2005 № 8 рп/2005 у справі № 1-21/2005 звернув увагу на те, що в абзаці 12 пункту 5 мотивувальної частини, що "зазначеними законами розмір пенсії відповідним категоріям громадян визначався у відсотках до заробітної плати і не фіксувався максимальний граничний розмір пенсії у грошовому еквіваленті" (згідно з абзацом 10 пункту 5 в переліку законодавчих актів є також стаття 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII в редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-III).

Вважаючи, що положення абзацу третього пункту 13 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV, абзацу четвертого пункту 13 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України" від 25 березня 2005 року № 2505-IV (в переліку є Закон України "Про прокуратуру") щодо обмеження розміру пенсії із солідарної системи не узгоджуються з конституційним положенням про гарантування права на соціальний захист, складовою якого є пенсійне забезпечення за рахунок, також бюджетних джерел (стаття 46 Конституції України) та суперечать частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.2005 № 8 рп/2005 у справі № 1-21/2005 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): 1) положення абзацу третього пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV, яким встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом, при призначенні пенсій відповідно до зазначених в абзацах першому і другому цього пункту законодавчих актів, заробітна плата для обчислення пенсії враховується в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку; 2) положення абзацу четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України" від 25 березня 2005 року № 2505-IV, відповідно до якого: "У разі якщо розмір пенсії, щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), призначених відповідно до зазначених в абзацах першому і другому цього пункту законодавчих актів, перевищує 90 відсотків максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, визначеної законодавством на час виплати пенсій таким особам, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання виплачується у сумі, що не перевищує зазначений розмір".

Таким чином, Конституційним Судом України вже визнавалось неконституційним обмеження розміру пенсії через застосування максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Крім того, Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697Л/ІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Частинами 1 та 2 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ визначено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Крім того, боржником не вжито і належних заходів по підрахунку і виплаті різниці в розмірі пенсії за попередній період, як це передбачено судовим рішенням. Апелянт лише зазначає про можливість проведення виплат у невизначений термін за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/1931/20 спрямоване на захист прав та законних інтересів позивача щодо перерахунку його пенсії, оскільки в його резолютивній частині зобов`язано пенсійний орган вчинити дії конкретного змісту та чітко визначені всі критерії, якими повинен керуватись пенсійний орган при проведенні такого перерахунку, це також убезпечує від незаконного застосування відповідачем обмеження розміру середньомісячного заробітку та проведення перерахунку із застосуванням інших сум ніж визначені у довідці Прокуратури Рівненської області від 13.02.2020 №18-14вн-20.

Крім того, такі дії відповідача порушують законні очікування позивача щодо того, що після вирішення його спору у сфері публічно-правових відносин, йому не доведеться знову звертатись до суду за захистом прав та законних інтересів, які вже захищені раніше ухваленим рішенням суду, яке набрало законної сили.

За таких обставин, права позивача, відновлені рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.05.2020, підлягають захисту на підставі частини першої статті 383 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення поданої заяви, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області діяв не у спосіб, що визначений законом та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року у справі № 460/1931/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено та підписано 03 листопада 2023 року у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кухтея Р.В. відповідно до наказу В.о. голови суду від 25.10.2023 №686/к/тм.