Справа № 460/52841/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/52841/22 пров. № А/857/6150/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання : Скрутень Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Гресько О.Р., час ухвалення рішення 15 год 56 хв у м. Рівне, повний текст судового рішення складено 06 березня 2023 року) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства Вераллія Україна до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року Приватне акціонерне товариство Вераллія Україна (далі - ПрАТ Вераллія Україна, Товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - ЗМУ ДПС, контролюючий орган, відповідач), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) ЗМУ ДПС №226/33000703, №227/33000703 від 19.09.2022 та присудити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Товариства понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Позов мотивований тим, що відображені в акті перевірки порушення мали місце у січні - першій половині серпня 2022 року, а тому не могли бути охоплені фактичною перевіркою та могли бути перевірені виключно в межах документальної перевірки. При цьому, обставини порушення п.п.213.3.4 п.213.3 ст.213 ПК України в акті перевірки взагалі не викладені. Також, в рамках проведення фактичної перевірки, попри необхідність з`ясування фактичних обставин щодо функціонування резервуарів дизельного пального як невід`ємної частини технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла, відповідачем такі обставини не з`ясовувалися. Зважаючи на суттєві порушення ПК України при призначенні та проведенні перевірки, а також необґрунтованості та непідтвердженості висновків Акта перевірки, позивач вважає результати такої перевірки нікчемними та такими, що апріорі свідчать про протиправність оспорюваних ППР та наявність підстав для їх скасування. При цьому, в рамках розгляду скарги на ППР ДПС України підтверджено необхідність з`ясування технічних особливостей функціонування резервуарів дизпалива як невід`ємної частини технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла, які не можуть використовуватися в якості відокремлених резервуарів для зберігання дизпалива, оскільки такі обставини виключають визнання таких резервуарів акцизним складом. В частині порушення процедури під час призначення та проведення перевірки позивач зазначає, що відповідач не мав права на проведення фактичної перевірки, оскільки в наказі на її проведення не вказано підстав, позивач не отримував належним чином оформлених направлень перевіряючих на проведення перевірки. Крім того, було порушено процедуру при складанні Акта перевірки.

Позивач також звертає увагу на те, що відповідач не надав жодної інформації та документального підтвердження щодо даних суми штрафу 23646127,52 грн, тобто 100% вартості реалізованого пального. Тобто, база для нарахування штрафу визначена контролюючим органом довільно, можливо неточно. Крім того, відповідачем не наводиться посилань на оборотно-сальдові відомості з інформацією про середньозважену вартість паливно-мастильних матеріалів (ПММ), які використовуються при визнанні вартості його списання (використання) на виробничі потреби.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 позовні вимоги Товариства були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ЗМУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ПрАТ Вераллія Україна у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач не скористався правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки. У той же час, головний бухгалтер Товариства ОСОБА_1 отримав копію наказу на проведення перевірки та ознайомився з направленнями на перевірку. Головним бухгалтером було надано журнал реєстрації перевірок контролюючих органів, у якому перевіряючими зроблено відмітку про початок перевірки. У спростування доводів позивача про відсутність підстав для призначення та проведення перевірки зазначає, що у ЗМУ ДПС була наявна інформація, отримана законним шляхом з інформаційних баз ДПС про можливі порушення з боку позивача в частині обліку та зберігання пального, що зазначено у доповідній записці. Спростовуючи доводи позивача про те, що резервуари є невід`ємною частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла і не можуть використовуватися як окремі ємності для зберігання пального, що виключає визнання таких резервуарів акцизним складом, зазначає, що до розгляду заперечень та до розгляду скарги Товариством не було надано відповідних документів, які б підтверджували технічні особливості функціонування резервуарів дизпалива, як невід`ємної частини технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла і які не можуть використовуватися в якості відокремлених резервуарів для зберігання дизпалива.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника Гавриляка Р.А., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представника позивача Щербини А.І., який заперечив проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, ПАТ "Вераллія Україна", зареєстроване в якості юридичної особи 17.12.2001, види діяльності за КВЕД: 23.13 Виробництво порожнистого скла (основний), 46.44 Оптова торгівля фарфором, скляним посудом і засобами для чищення, 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах, 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Для здійснення діяльності із виробництва та переробки склотари для напоїв та харчових продуктів позивач використовує технологічне обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла, які обладнані системою подачі резервного палива скловарних печей, зокрема системами подачі резервного палива скловарних печей, які поставлені (встановлені) компаніями-виробниками TECHGLASS (Польща) та Ніколаус Сорг ГмбХ & Ко КГ (NIKOLAUS SORG GmbH& Co KG), що підтверджується Листом №MBR/0529/2022/11 від 29.11.2022 та Листом від 16.11.2022.

Такі системи подачі резервного палива обладнані ємностями дизельного палива (Ємність Р-75, номер основного засобу 10, інвентарний номер 21031, Ємність Р-75, номер основного засобу 11, інвентарний номер 21030), які є невід`ємною інтегрованою частиною технологічної системи забезпечення печей резервним паливом (дизелем), що підтверджується наведеними вище листами компаній виробників, планом-схемою компоновки обладнання резервуарного парку (1998 рік), схемою резервуарного парку після технічного переоснащення у 2019 році; схемою подачі дизельного палива на печі (станція компанії Techglass), схемами паливоподачі дизельного палива - «Система паливоподачі дизельного палива до печей №2 та №3 на території ПрАТ «Вераллія Україна» по вул. Промислова, 1 в с.Зоря, Рівненський район, Рівненська область», докладним планом території з експлікацією будівель та споруд, на якому відображена система паливоподачі дизельного палива до печей №2 та №3 на території ПрАТ «Вераллія Україна» по вул. Промислова, 1 в с. Зоря, Рівненський район, Рівненська область, робочим проектом та технічною документацією щодо технічного переоснащення одиниць та вузлів технологічного устаткування резервуарів для зберігання дизельного пального системи резервного палива скловарних печей ПрАТ «Вераллія Україна» за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Зоря, вул. Промислова, 1.

Вказані ємності дизельного пального є частиною системи подачі саме резервного палива, яка є невід`ємною частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла, і такі ємності призначені для забезпечення резервної роботи скловарних печей і не використовуються та не можуть використовуватись як відокремлені резервуари для зберігання пального, а також обладнані таким чином, що після заповнення не дають можливості перекачки пального в інші ємності чи іншим споживачам, що підтверджується зазначеними вище документами, а також службовою запискою технічного директора ПрАТ Вераллія Україна від 01.12.2022 за результатами проведення огляду ємностей дизельного палива та трубопроводів подачі дизельного палива до печей на предмет можливості перекачки дизельного пального в інші ємності чи іншим споживачам палива на виконання наказу Генерального директора позивача №44.1 від 21.11.2022.

На підставі зазначеного та підтверджуючих документів судом встановлено, що у позивача відсутні відокремлені ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального, а зазначені ємності є невід`ємною частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла, які не можуть використовуватись у якості відокремлених резервуарів дизельного палива.

Виходячи з пояснень представника позивача, в основному робота технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла забезпечувалась та забезпечується за рахунок газопостачання, водночас, у зв`язку із ситуацією перед війною, в тому числі виходячи із очікувань ймовірних перебоїв із газопостачанням та ускладненням ситуації на ринку пального, Товариство для цілей забезпечення певної автономності та можливості безперебійної роботи технологічного обладнання та ліній із виробництва порожнистого скла у 2022 році забезпечувало роботу системи подачі резервного палива скловарних печей.

Товариством були укладені договори поставки із Дочірнім підприємством Авіком Рівне договір поставки №125 від 22.12.2021 та з ТзОВ СОІЛ ЕНЕРДЖИ від 07.02.2022, за якими позивачем було придбано дизельне пальне з 01.01.2022 по 17.08.2022 у загальному обсязі 1978500 літрів, що встановлено відповідачем на підставі видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та інших документів, які надавались позивачем на запит відповідача від 09.08.2022 без реєстраційного номеру. Як вбачається із прибуткових ордерів № від 04.01.2022, № від 04.01.2022, № від 04.01.2022, № від 10.01.2022, № від 10.01.2022, № від 10.01.2022, № від 06.01.2022, № від 11.01.2022, №271622772 від 12.01.2022, № від 14.01.2022, № від 17.01.2022, № від 14.01.2022, № від 17.01.2022, № від 18.01.2022, № від 19.01.2022, № від 20.01.2022, № від 21.01.2022, № від 24.01.2022, № від 24.01.2022, № від 24.01.2022, № від 24.01.2022, № від 24.01.2022, № від 25.01.2022, № від 26.01.2022, № від 27.01.2022, № від 28.01.2022, № від 28.01.2022, № від 01.02.2022, № від 01.02.2022, № від 01.02.2022, № від 01.02.2022, № від 01.02.2022, № від 02.02.2022, № від 03.02.2022, № від 07.02.2022, № від 07.02.2022, № від 07.02.2022, № від 04.02.2022, № від 04.02.2022, № від 08.02.2022, № від 16.02.2022, № від 18.01.2022, № від 21.02.2022, № ід 21.02.2022, № від 23.02.2022, № від 23.02.2022, № від 25.02.2022, № від 25.02.2022, № від 26.02.2022, № від 10.02.2022, № від 10.02.2022, № від 09.02.2022, № від 11.02.2022, № від 11.02.2022, № від 14.02.2022, № від 14.02.2022, № від 14.02.2022, № від 15.02.2022, № від 15.02.2022, № від 16.02.2022, № від 17.02.2022, № від 21.02.2022, № від 21.02.2022, № від 18.02.2022, № від 22.02.2022, таке пальне оприбутковано як диз. паливо для печей. Як вбачається із пояснень позивача та виходячи із технічної документації та технічного директора ПрАТ Вераллія Україна, пальне відвантажується постачальниками пального безпосередньо у резервуари дизельного пального, які є невід`ємною частиною технологічного обладнання і не можуть використовуватись як окремі ємності для зберігання пального, та обладнані так, що після заповнення не дають можливості перекачки пального в інші ємності чи іншим споживачам.

За даними актів № від 11.01.2022, № від 05.01.2022, № від 06.01.2022, № від 06.01.2022, № від 10.01.2022, № від 11.01.2022, № від 13.01.2022, № від 17.01.2022, № від 19.01.2022, № від 21.01.2022, № від 26.01.2022, № від 25.01.2022, № від 24.01.2022, № від 31.01.2022, № від 27.01.2022, № від 28.01.2022, № від 01.02.2022, № від 01.02.2022, № від 03.02.2022, № від 02.02.2022, № від 07.02.2022, № від 08.02.2022, № від 09.02.2022, № від 08.02.2022, № від 10.02.2022, № від 13.02.2022, № від 14.02.2022, № від 15.02.2022, № від 16.02.2022, № від 17.02.2022, № від 21.02.2022, № від 20.02.2022, № від 22.02.2022, № від 24.02.2022, пальне було списано Товариством у зв`язку з використанням у виробничих цілях, як дизельне паливо для печей. Факт використання позивачем дизпалива як палива для печей відповідачем не заперечується.

На підставі Наказу №71 від 01.08.2022 Про проведення фактичної перевірки (далі по тексту наказ про проведення перевірки), із посиланням на п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80, ст.81, п.82.3 ст.82 ПК України перевірку призначено на підставі доповідної записки відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту №63/33-00-07-03 від 01.08.2022 (далі по тексту доповідна записка) фактичну перевірку діяльності позивача з 01.01.2020 по дату закінчення перевірки, починаючи з 09.08.2022 тривалістю 10 діб.

Судом встановлено, що у наказі про проведення перевірки не зазначено інформації про наявність або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. Відповідна інформація відсутня інформація і в доповідній записці. Також направлення на проведення перевірки №94/33-00-07-03 від 09.08.2022, №93/33-00-07-03 від 09.08.2022, що були вручені позивачу містять неправильне найменування позивача, зокрема організаційно-правову форму ТзОВ. Відповідні порушення зазначались позивачем письмово посадовим особам відповідача під час перевірки, що підтверджується документом Перелік порушень вимог ПК України щодо порядку та підстав проведення фактичної перевірки згідно з наказом Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №71 від 01.08.2022, що були озвучені з боку ПрАТ Вераллія Україна на адресу посадових осіб Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) під час вручення цього наказу.

За результатами перевірки складено Акт перевірки №132/33-00-07-03-РРО/22555135 від 18.08.2022 (далі акт перевірки), у якому відповідач встановив порушення позивачем:

1) п.п. 230.1.2 (б) п. 230 ст. 230 ПК України, в частині відсутності реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, у зв`язку з чим відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №226/33000703 від 19.09.2022 та застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 1 000 000, 00 грн;

2) п.п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України, в частині здійснення позивачем операцій з реалізації без реєстрації платником акцизного податку у порядку, передбаченому ПКУ, на підставі чого відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №227/33000703 від 19.09.2022 та застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 23 646 127,52 грн.

На підставі п. 86.7. ст. 87 ПК України позивачем було подано заперечення від 30.08.2022 за Вих. №275 до Акту перевірки, в якому зазначено про те, що Товариство не здійснювало операції з реалізації пального, не підпадає під перелік платників акцизного податку та відповідно не є розпорядником акцизного складу і не було зобов`язане здійснювати реєстрацію приміщення як акцизного складу, а також, що в діяльності позивача не виникає підстав для нарахування та сплати акцизного податку.

За результатами розгляду заперечень відповідачем направлено Лист №1979/6/33-00-07-03 від 12.09.2022 Про розгляд заперечення, яким внесено технічні виправлення щодо деяких дат, зазначених у акті перевірки, а висновки акта перевірки залишено без змін.

Позивач також звертався до Державної податкової служби України із скаргою №300 від 06.10.2022 на податкові повідомлення-рішення, в якій звертав увагу серед іншого на те, що у позивача відсутні відокремлені ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального, а описані в акті резервуари є невід`ємною частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла, які не можуть використовуватись у якості відокремлених резервуарів дизельного палива, а також на те, що податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам ПК України, в тому числі щодо того, що в податковому повідомленні-рішенні №227/33000703 від 19.09.2022 відсутні посилання на первинні та інші документи, які підтверджують дані щодо вартості реалізованого пального, які використовувались відповідачем в якості бази для нарахування штрафу на підставі п.117.3 ст.117 ПК України

Рішенням ДПС України №12927/6/99-00-06-03-02-06 від 20.10.2022 продовжено строк розгляду скарги до 05.12.2022.

21.11.2022 відбувся відкритий розгляд скарги із залученням позивача та представника Ради бізнес-омбудсмена, за результатами розгляду було погоджено, що позивач надасть додаткові документи, які підтверджують технічні особливості функціонування резервуарів дизельного палива, які є частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла, що підтверджується Листом Ради бізнес-омбудсмена №487 від 25.11.2022 та Доповненням №347 від 01.12.2022 до скарги позивача.

В межах строку розгляду скарги позивачем було подано Доповнення №347 від 01.12.2022 до скарги, за яким надано документи, зокрема план-схему компоновки обладнання резервуарного парку (1998 рік), схему резервуарного парку після технічного переоснащення у 2019 році; схему подачі дизельного палива на печі (станція компанії Techglass), схеми паливоподачі дизельного палива - Система паливоподачі дизельного палива до печей №2 та №3 на території ПрАТ Вераллія Україна по вул. Промислова, 1 в с. Зоря, Рівненський район, Рівненська область, детальний план території з експлікацією будівель та споруд, на якому відображена система паливоподачі дизельного палива до печей №2 та №3 на території ПрАТ Вераллія Україна по вул. Промислова, 1 в с. Зоря, Рівненський район, Рівненська область, робочий проектом та технічною документацією щодо технічного переоснащення одиниць та вузлів технологічного устаткування резервуарів для зберігання дизельного пального системи резервного палива скловарних печей ПрАТ Вераллія Україна за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Зоря, вул.Промислова, 1, службову записку технічного директора ПрАТ Вераллія Україна від 01.12.2022 за результатами проведення огляду ємностей дизельного палива та трубопроводів подачі дизельного палива до печей на предмет можливості перекачки дизельного пального в інші ємності чи іншим споживачам палива на виконання наказу Генерального директора позивача від 21.11.2022 року №44.1, листа від компанії TECHGLASS (Польща) №MBR/0529/2022/11 від 29.11.2022, які свідчать про те, що резервуари є невід`ємною частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла і не можуть використовуватись як окремі ємності для зберігання пального, що виключає визнання таких резервуарів акцизним складом.

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги №15851/6/99-00-06-03-02-06 від 02.12.2022 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін, із зазначенням про ненадання документів, які б підтверджували технічні особливості функціонування резервуарів дизельного палива, як невід`ємної частини технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла і які не можуть використовуватися в якості відокремлених резервуарів для зберігання дизельного палива.

Не погоджуючись з вказаними ППР, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, Товариство звернулося до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про порушення процедури призначення та проведення перевірки позивача та вказав, що у наказі про проведення перевірки не було зазначено інформації про наявність або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення позивачем вимог законодавства, яка також відсутня у доповідній записці. Направлення на проведення перевірки, що були вручені позивачу містять неправильне його найменування, зокрема організаційно-правову форму ТзОВ. Під час проведення фактичної перевірки не досліджувались обставини технічних особливостей функціонування резервуарів дизельного палива, які є частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла. Натомість висновки фактичної перевірки здійснені лише на підставі документів, які були надані позивачем на запити про надання документів №2 від 09.08.2022 та 17.08.2022 за податкові періоди 2020-2022 років. Суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що перевірка за минулий період часу та виключно на підставі документів, носить характер документальної перевірки, а тому такі дії, не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки. В акті перевірки не зазначено інформації про операції з реалізації пального, їх вартість та документи, які підтверджують здійснення позивачем операцій з реалізації пального. При цьому, на пропозицію суду надати докази у спростування доводів позивача в цій частині, відповідачем такі не були представлені суду. По суті самого порушення податкового законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до п.212.1 ст.212 ПК України Товариство не підлягає обов`язковій реєстрації як платник акцизного податку, а отже не допускало порушення вимог п.п.212.3.4 п.213.3 ст.213 цього Кодексу, яким встановлено порядок реєстрації платників акцизного податку. Суд також врахував, що у діяльності позивача не виникає передбачених ПК України підстав для нарахування та сплати акцизного податку, зокрема у діяльності Товариства не виникає об`єкту оподаткування акцизним податком, який визначений у ст.213 ПК України та бази оподаткування акцизним податком, визначеної у ст.214 цього Кодексу. Також в рамках розгляду справи позивачем зазначено, що жодних донарахувань податкових зобов`язань за акцизним податком йому не здійснювалось, що відповідачем не заперечувалось. Суд також вказав, що відповідачем не було надано доказів, які підтверджують розраховану ним вартість із реалізації пального та факти здійснення позивачем таких операцій, а тому дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача з покликанням на правомірність застосування штрафної санкції за здійснення Товариством операцій з реалізації пального без його реєстрації як платника акцизного податку. Суд вказав, що операції позивача не вважаються реалізацією пального для цілей розділу VI ПК України та підпадають під виняток, визначений п.п.14.1.212 п.14.1 ст.14 цього Кодексу, а висновки акта перевірки про порушення позивачем п.п.213.3.4 п.213.3 ст.213 ПК України та висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за п.117.3 ст.117 цього Кодексу є непідтвердженими документально та безпідставними. Суд також звернув увагу на те, що господарська діяльність позивача полягає у виробництві та переробці склотари для напоїв та харчових продуктів, а господарської діяльності з вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального він не здійснював.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п.61.1 ст.61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 62.1 статті 62 ПК України, контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 71.1 статті 71 ПК України, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла зокрема: від платників податків, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах (підпункт 72.1.1.1. пункту 72.1 статті 72 ПК України); про застосування реєстраторів розрахункових операцій (підпункт 72.1.1.4. пункту 72.1 статті 72 ПК України); про дозволи, ліцензії, патенти, свідоцтва на право провадження окремих видів діяльності (підпункт 72.1.2.5. пункту 72.1 статті 72 ПК України).

Пунктом 74.1 статті 74 ПК України визначено, що посадові (службові) особи контролюючих органів можуть зберігати та опрацьовувати в інформаційних базах контролюючих органів податкову інформацію, зібрану відповідно до Кодексу.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання відповідно до пункту 74.2 статті 74 ПК України використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.

Отже, використання інформації, яка міститься в автоматизованих базах та системах контролюючих органів є компетенцією контролюючих органів.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: 80.2.5. у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Згідно підпункту 20.1.28 пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право, зокрема, застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції у випадках, порядку та розмірі, встановлених ПК України.

Відповідно до п.п.117.3 ст.117 ПК України, здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, -тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального або спирту етилового.

Тобто, базою для нарахування штрафу згідно п.п.117.3 ст.117 ПК України, є вартість реалізованого пального.

З матеріалів справи видно, що ППР №227/33000703 від 19.09.2022 до позивача застосований штраф на підставі п.п.117.3 ст.117 ПК України.

Колегія суддів зазначає, що в акті перевірки не зазначено інформації про операції з реалізації пального, їх вартість та документи, які підтверджують здійснення позивачем операцій з реалізації пального. Також, доказів, які підтверджують розраховану відповідачем вартість з реалізації пального та факти здійснення позивачем операцій із реалізації пального відповідачем не надано.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у наказі про проведення перевірки не зазначено інформації про наявність або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального. Відповідна інформація відсутня інформація і в доповідній записці.

Також направлення на проведення перевірки №94/33-00-07-03 від 09.08.2022, №93/33-00-07-03 від 09.08.2022, що були вручені позивачу містять неправильне найменування позивача, зокрема організаційно-правову форму ТзОВ.

При цьому, під час проведення фактичної перевірки не досліджувались обставини технічних особливостей функціонування резервуарів дизельного палива, які є частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла. Натомість висновки фактичної перевірки здійснені лише на підставі документів, які були надані позивачем на запити про надання документів №2 від 09.08.2022, від 17.08.2022 за податкові періоди 2020-2022 років.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що перевірка за минулий період часу та виключно на підставі документів, носить характер документальної перевірки, а тому такі дії, не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки. Документальна перевірка з відповідних питань за законом проводитися не могла, адже станом на момент проведення перевірки відповідно до ПК України, такі перевірки не могли бути розпочаті з огляду на положення підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не підтверджено у відповідності до вимог законодавства порушення, у зв`язку з яким ним було прийнято ППР №227/33000703 від 19.09.2022.

У висновках акта перевірки у пункті 3.1. зазначається про те, що відповідачем встановлено порушення позивачем п.п.212.3.4 п.212.3 ст.212 ПК України.

На підставі вказаних висновків відповідачем винесено ППР №227/33000703 від 19.09.2022.

Відповідно до п.п.212.3.4 п.212.3 ст.212 ПК України, особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, постійних представництв, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Згідно п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані, зокрема, зареєструвати усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Згідно п.128-1.2 ст.128-1 ПК України, відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1 000 000 грн.

Відтак, обов`язок реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП) має платник податку розпорядник акцизного складу. Невиконання цього обов`язку з вини розпорядника акцизного складу має наслідком притягнення його до відповідальності згідно з пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК.

За правилами п.п.212.1.15 п.212.1 ст.212 ПК України, платниками акцизного податку є особа (у тому числі юридична особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без створення юридичної особи), постійне представництво, які реалізують пальне або спирт етиловий.

При цьому, згідно п.п.14.1.224 п.14.1 ст.14 ПК України, розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Водночас підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Поряд із цим не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками; при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Колегія суддів зазначає, що доказів, які підтверджують розраховану відповідачем вартість із реалізації пального та факти здійснення позивачем операцій із реалізації пального відповідачем не надано.

Таким чином, покликання представника відповідача на правомірність застосування відповідачем штрафної санкції за здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку є безпідставними та колегією суддів не беруться до уваги.

Як видно з матеріалів справи, позивач використовував пальне виключно для потреб власного споживання, зокрема для забезпечення опалення печей. Вказані обставини не заперечуються відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що операції позивача не вважаються реалізацією пального для цілей розділу VI ПК України та підпадають під виняток, встановлений 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, а висновки акта перевірки про порушення позивачем підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України та висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за пунктом 117.3 статті 117 цього Кодексу є непідтвердженими документально та безпідставними, внаслідок чого оспорюване ППР №227/33000703 від 19.09.2022 є неправомірним.

Також, у висновках акта перевірки у пункті 3.1 зазначається про те, що відповідачем встановлено порушення пункту 230.1.2 (б) статті 230 ПК України.

На підставі акта перевірки та висновку за результатами розгляду заперечень відповідачем було винесено ППР №226/33000703 від 19.09.2022.

Відповідно до п.п.230.1.2 (б) ст.230 ПК України, платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати: а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі; б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Згідно п.п.14.1.224 п.14.1 ст.14 ПК України, розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Таким чином, розпорядником акцизного складу відповідно до підпункту 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України може суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Проте, позивач не є платником акцизного податку, а отже не є розпорядником акцизного складу відповідно до вищевказаної норми ПК України та не був зобов`язаний здійснювати реєстрацію приміщення як акцизного складу відповідно до пункту 230.1.2 (б) статті 230 цього Кодексу, оскільки такі вимоги встановлені для платників акцизного податку-розпорядників акцизних складів.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що під реалізацією пального слід вважати фізичну передачу пального з акцизного складу/акцизного складу пересувного для власного споживання або промислової переробки, однак передача пального на власні потреби суб`єктом, що не є розпорядником акцизного складу, такою реалізацією не вважається.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач використовував отримане пальне не виключно для потреб власного споживання і здійснював операції з реалізації та зберігання пального іншим особам.

За визначенням, що міститься у пункті б підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам. Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Водночас нормами статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі Закон №481/95-ВР) встановлено, що під місцем зберігання пального розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; під зберіганням пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Відтак, колегія суддів зазначає, що акцизний склад визначений як місце/територія, де розпорядник акцизного складу провадить відповідну господарську діяльність з пальним і норми ПК не містять вимоги до суб`єкта господарювання, що здійснює зберігання пального для власних потреб, створювати акцизний склад, якщо на ньому не здійснюються операції з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Як встановлено судом, господарська діяльність позивача полягає у виробництві та переробці склотари для напоїв та харчових продуктів, господарської діяльності із вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального, позивач не здійснював.

Таким чином, оскільки позивач не є платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та не здійснює вказаної у підпункті 14.1.6 пункту 14 статті 14 ПК України діяльності, ємності дизельного палива (Ємність Р-75, номер основного засобу 10, інвентарний номер 21031, Ємність Р-75, номер основного засобу 11, інвентарний номер 21030) не є акцизним складом у розумінні підпункту 14.1.6 пункту 14 статті 14 ПК України. На такі обставини зверталась увага і Радою бізнес-омбудсмена у Листі Вих. №487 від 25.11.2022 під час розгляду скарги позивача.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що покликання представника відповідача на те, що після отримання обсягів пального, що перевищують 1000 кубічних метрів (1 000 0000 літрів) у межах календарного року, позивач вважався розпорядником акцизного складу та зобов`язаний був зареєструвати акцизний склад є безпідставними, оскільки виникнення статусу розпорядника акцизного складу та обов`язку зареєструвати акцизний склад залежить не тільки від перевищення обсягів отримання пального, але й від відповідності позивача вичерпному переліку платників акцизного податку, визначенню розпорядника акцизного складу, здійснення позивачем визначених видів діяльності, а також інших умов, визначених за ПК України.

Також, суд першої інстанції слушно зауважив, що відповідачем не були враховані під час перевірки обставини щодо технічних особливостей функціонування резервуарів дизельного палива, які є частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла, та з технічної точки зору не можуть використовуватись у якості відокремлених резервуарів дизельного палива.

Вказані обставини встановлені, зокрема, постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22.12.2022 по справі №569/15651/22 про адміністративне правопорушення ВП Лв №001452 №3 від 13.10.2022 стосовно головного бухгалтера позивача. У постанові зазначено : Так, при здійсненні фактичної перевірки контролюючим органом не надано належної оцінки тому факту, що технологічні паливні баки (ємності) обладнані так, що після заповнення не дають можливості перекачки пального в інші ємності чи іншим споживачам. Вибірковий та необ`єктивний підхід при встановленні обставин порушення вимог законодавства мало наслідком невірні висновки контролюючого органу за результатами проведення перевірки. Товариство використовує пальне у єдиному технологічному процесі для випуску продукції, а резервуар-паливний бак для дизельного пального є невід`ємною технологічною частиною склопечей та служить виключно для можливості роботи склопечей та не може розглядатися як самостійний чи незалежний агрегат від робочого процесу, тому такий резервуар-паливний бак у розумінні п.п.14.1.6 п.14.1 ст.14 ПК України не є акцизним складом та відповідно не потребує реєстрації, тому підприємство не є розпорядником акцизних складів.

Згідно з абзацом 9 підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої. На законодавчому рівні не визначено поняття паливний бак. Разом з тим, вікіпедія дає визначення цьому поняттю як ємності, як правило великих розмірів, яка призначена для зберігання різного роду палив.

Листами компаній-виробників TECHGLASS (Польща) та Ніколаус Сорг ГмбХ & Ко КГ (NIKOLAUS SORG GmbH& Co KG) №MBR/0529/2022/11 від 29.11.2022 та від 16.11.2022 підтверджується, що технологічне обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла обладнане системою подачі резервного палива скловарних печей, зокрема системами подачі резервного палива скловарних печей, які містять ємності дизельного палива.

На думку колегії суддів, визначальним у даній справі є те, що ємності дизельного палива (Ємність Р-75, номер основного засобу 10, інвентарний номер 21031, Ємність Р-75, номер основного засобу 11, інвентарний номер 21030) є невід`ємною інтегрованою частиною технологічної системи забезпечення печей резервним паливом (дизелем), що підтверджується наведеними вище листами компаній виробників, планом-схемою компоновки обладнання резервуарного парку (1998 рік), схемою резервуарного парку після технічного переоснащення у 2019 році; схемою подачі дизельного палива на печі (станція компанії Techglass), схемами паливоподачі дизельного палива - Система паливоподачі дизельного палива до печей №2 та №3 на території ПрАТ Вераллія Україна по вул. Промислова, 1 в с. Зоря, Рівненський район, Рівненська область, детальним планом території з експлікацією будівель та споруд, на якому відображена система паливоподачі дизельного палива до печей №2 та №3 на території ПрАТ Вераллія Україна по вул. Промислова, 1 в с. Зоря, Рівненський район, Рівненська область, робочим проектом та технічною документацією щодо технічного переоснащення одиниць та вузлів технологічного устаткування резервуарів для зберігання дизельного пального системи резервного палива скловарних печей ПрАТ Вераллія Україна за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Зоря, вул. Промислова, 1.

Більше того, ємності дизельного пального є частиною системи подачі саме резервного палива, яка є невід`ємною частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла, і такі ємності призначені для забезпечення резервної роботи скловарних печей і не використовуються та не можуть використовуватись як відокремлені резервуари для зберігання пального, а також обладнані таким чином, що після заповнення не дають можливості перекачки пального в інші ємності чи іншим споживачам, що підтверджується зазначеними вище документами, а також службовою запискою технічного директора ПрАТ Вераллія Україна від 01.12.2022 за результатами проведення огляду ємностей дизельного палива та трубопроводів подачі дизельного палива до печей на предмет можливості перекачки дизельного пального в інші ємності чи іншим споживачам палива на виконання наказу Генерального директора позивача №44.1 від 21.11.2022.

З огляду на вищенаведене, такі ємності є невід`ємною частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла і служать виключно для забезпечення резервної роботи скловарних печей, не можуть розглядатись як відокремлені резервуари для зберігання пального, а тому у розумінні підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України не є акцизним складом та відповідно не потребують реєстрації.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що по суті зберігання пального в ємності передбачає приймання, схоронність із збереженням його властивостей, якостей та ознак (об`єму) протягом певного часу, тоді як зберігання пального у паливному баку забезпечує функціонування технологічного обладнання, яке працює на такому пальному.

Колегія суддів дійшла висновку, що у позивача відсутні відокремлені ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального, а описані в акті резервуари є невід`ємною частиною технологічного обладнання печей та ліній з виробництва порожнистого скла, які не можуть використовуватись у якості відокремлених резервуарів дизельного палива і обладнані таким чином, що після заповнення не дають можливості перекачки пального в інші ємності чи іншим споживачам.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року по справі №460/52841/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
У зв`язку із перебуванням судді Шевчук С.М. з 21.10.2023 по 27.10.2023 включно у відпустці та головуючого судді Кухтея Р.В. з 30.10.2023 по 02.10.2023 включно у відпустці, повний текст постанови складений та підписаний повним складом суду 03.11.2023.