Справа № 440/8722/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 р.Справа № 440/8722/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з питань праці на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, по справі № 440/8722/22

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з питань праці

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці № 798-К від 28.09.2022 "Про накладання дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 28.09.2022 № 798-К "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ".

Вирішено питання про судові витрати.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що судом не взято до уваги факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону № 889 (неналежне виконання актів органів державної влади), а саме: ч. 5 ст. 41 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», ч. 11 ст. 21 Закону № 2694 та пункту 11 Порядку № 1107, яке полягає у неправомірній відмові АТ «Полтаваобленерго» у видачі документів дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами. Апелянт стверджує, що у позивача не було правових підстав для відмові АТ «Полтаваобленерго» у видачі документів дозвільного характеру, оскільки у територіальних органів Держпраці відсутні повноваження щодо тлумачення та надання висновку на висновок експертизи. Тому вважає спірний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності правомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 11.06.2015 обіймає посаду начальника Управління Держпраці у Полтавській області, на яку призначений згідно із наказом Державної служби з питань праці від 10.06.2015 № 39-кт.

Наказом Державної служби України з питань праці від 21.07.2022 № 598-к на підставі службової записки заступника начальника відділу ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Ю. Мар`єнка від 20.07.2022 № 829/СП/12.1-22а порушено дисциплінарне провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1 , утворено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження та затверджено її склад.

За результатами дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією ухвалено внести пропозицію суб`єкту призначення застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, передбачене п. 2 ч. 1 ст. 66 Закону України "Про державну службу" догану.

Наказом Державної служби України з питань праці від 28.09.2022 № 798-К "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 " оголошено догану ОСОБА_1 , начальнику Управління Держпраці у Полтавській області, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу" (неналежне виконання актів органів державної влади), а саме: ч. 5 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", ч. 11 ст. 21 Закону України "Про охорону праці" та пункту 11 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 26.10.2011 № 1107, яке полягає у неправомірній відмові АТ "Полтаваобленерго" у видачі документів дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами.

Не погодившись із зазначеним наказом про накладення дисциплінарного стягнення, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ Держпраці від 28.09.2022 № 798-К "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 " не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, правовий статус державного службовця регулює Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" (далі за текстом Закон № 889-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктами 1, 6-8 ч. 1 ст. 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Статтею 62 Закону № 889-VIII визначені обов`язки державного службовця щодо додержання службової дисципліни та передбачено, що державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів. Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII передбачено, що дисциплінарним проступком, зокрема, є: невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Згідно з ч. 3 ст. 66 Закону № 889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 ч. 2 ст. 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону № 889-VIII Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.12.2019 № 1039 затверджено Порядок здійснення дисциплінарного провадження (далі - Порядок № 1039).

Згідно п. 4 Порядку № 1039 дисциплінарне провадження розпочинається з дати видання наказу (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження та завершується виданням наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Порядку № 1039 тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.

За приписами частин 10 та 11 ст. 69 Закону № 889-VIII результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Згідно ч. 1 ст. 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Відповідно до п. 35 Порядку № 1039 комісія, дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення пропозицію (подання) разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня її (його) підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Аналогічне правило міститься у п. 36 Порядку № 1039.

Аналіз наведених положень Закону № 889-VIII свідчить, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, державний службовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності з накладенням суб`єктом призначення на такого державного службовця дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Водночас, невиконання чи неналежне виконання посадових обов`язків полягає у невчиненні чи неналежному вчиненні особою дій у межах наданих їй законом прав та обов`язків.

Підпунктом 30 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, передбачено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань видає у передбачених законодавством випадках дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, контролює дотримання умов дії таких дозволів.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 цього Положення № 96).

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що підставою для порушення дисциплінарного стягнення слугувала службова записка від 20.07.2022 заступника начальника відділу ринкового нагляду та надання адміністративних послуг, який вніс пропозицію голові Державної служби України з питань праці вирішити питання щодо порушення дисциплінарного провадження щодо начальника Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_1 за фактами, викладеними у службовій записці.

Так, у службовій записці зазначено, що 18.11.2021 АТ "Полтаваобленерго" подано документи на отримання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (заяву на одержання дозволу № 223135-О та доданий до неї висновок експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання від 04.11.2021 № -0062-00.08.91.21.

За результатами розгляду відповідних документів на отримання дозволу Управлінням листом від 24.11.2021 № 08-06/8851 "Про розгляд заяви" повідомлено керівнику АТ "Полтаваобленерго", зокрема, про те, що згідно з пунктом 11 Порядку № 1107 рішення про відмову у видачі дозволу приймається у випадках, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону праці".

Повідомлено, що на всіх суб`єктів господарювання, у власності або користуванні яких є об`єкти, де можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини, а також на всіх суб`єктів господарювання, які мають намір розпочати будівництво потенційно небезпечних об`єктів поширюється дія Порядку ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2022 № 956 (далі Постанова № 956). Пунктами 3-4 Постанови № 956 визначено, що суб`єкт господарювання, у власності або користуванні якого є хоча б один потенційно небезпечний об`єкт чи який має намір розпочати будівництво такого об`єкта, організовує проведення його ідентифікації.

Зазначено, що враховуючи викладене, на підставі статті 21 Закону України "Про охорону праці" та статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", для одержання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, необхідно привести документи у відповідність встановленим вимогам чинного законодавства.

Також зазначено, що управлінням за результатами розгляду повторно поданих АТ "Полтаваобленерго" документів на отримання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, листом було повідомлено суб`єкт господарювання про невиконання вимог діючого нормативно-правового акта з охорони праці 0.00-6.21-02 "Про порядок ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки" та враховуючи викладене, на підставі статті 21 Закону України "Про охорону праці" та статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", для одержання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, необхідно привести документи у відповідність встановленим вимогам чинного законодавства.

У службовій записці наголошено на тому, що у затверджених формі заяви на одержання дозволу та формі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання під час виконання робіт підвищеної небезпеки не передбачено внесення будь-яких відомостей стосовно ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки, з огляду на що в поданих АТ "Полтаваобленерго" документах не містилось жодної інформації про ідентифікацію та облік об`єктів підвищеної небезпеки.

21.07.2022 на підставі службової записки заступника начальника відділу ринкового нагляду та надання адміністративних послуг Ю. Мар`єнка від 20.07.2022 № 829/СП/12.1-22а наказом Державної служби України з питань праці від 21.07.2022 № 598-к порушено дисциплінарне провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1 , утворено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження та затверджено її склад.

Листом від 25.07.2022 № 35-Д голова Дисциплінарної комісії повідомив позивача про порушення дисциплінарного провадження відповідно до наказу Державної служби України з питань праці від 21.07.2022 № 598-к та запросив на засідання комісії 01.08.2022 о 11:00.

Станом на 01.08.2022 від ОСОБА_1 надійшло клопотання, що в зв`язку із перебуванням на стаціонарному лікування немає змоги ознайомитись з матеріалами дисциплінарної справи, але має намір надати пояснення та взяти участь у засіданні дисциплінарної комісії, просив перенести засідання.

Дисциплінарна комісія задовольнила клопотання ОСОБА_1 та визначила орієнтовну дату наступного засідання дисциплінарної комісії 08.08.2022 (протокол 2/22 від 01.08.2022).

Відповідачем направлено лист від 01.08.2022 № 36-Д ОСОБА_1 , у якому запрошено на засідання 08.08.2022 о 11:00 год.

Під час розгляду дисциплінарної справи ОСОБА_1 заявив клопотання про необхідність надати письмові пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження.

Дисциплінарна комісія задовольнила клопотання ОСОБА_1 та визначила орієнтовну дату наступного засідання дисциплінарної комісії на 17.08.2022 (протокол 3/22 від 08.08.2022).

Відповідачем направлено лист від 01.08.2022 № 39-Д ОСОБА_1 , у якому запрошено на засідання 17.08.2022 о 11:00 год, для продовження розгляду справи.

Наказом Держпраці від 08.08.2022 № 664-К внесені зміни до наказу від 21.07.2022 № 598-к: цифри "10.08.2022" замінити цифрами "19.08.2022".

17.08.2022 складено акт про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень.

17.08.2022 дисциплінарною комісією ухвалено внести пропозицію суб`єкту призначення застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого п. 21 ч. 1ст. 66 Закону України "Про державну службу" догану (протокол 3/22 від 17.08.2022).

19.08.2022 відповідно до ст. 77 Закону України "Про державну службу", вимог Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1039, направлено дисциплінарну справу по дисциплінарному провадженню стосовно начальника Управління Держпраці у Полтавській області Щербака С. Л. та подання комісії з розгляду дисциплінарних справ Державній службі України з питань праці для прийняття рішення.

ОСОБА_1 направлено повідомлення про дату внесення суб`єкту призначення цього подання від 19.08.2022 № 43-Д.

28.09.2022 наказом Державної служби України з питань праці від 28.09.2022 № 798-К "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 " оголошено догану ОСОБА_1 , начальнику Управління Держпраці у Полтавській області, за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу" (неналежне виконання актів органів державної влади), а саме: ч. 5 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", ч. 11 ст. 21 Закону України "Про охорону праці" та пункту 11 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 26.10.2011 № 1107, яке полягає у неправомірній відмові АТ "Полтаваобленерго" у видачі документів дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами.

Отже, підставою для прийняття наказу від 28.09.2022 р. та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності визначено неналежне виконання актів органів державної влади, а саме ч. 5 ст. 4-1 Закону Україн «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», ч. 11 ст. 21 Закону України «Про охорону праці», пункту 11 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 26.10.2011 № 1107 (далі за текстом Порядок № 1107).

Так, у відповідності до ч. 5 ст. 4-1 Закону Україн «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є:

подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;

виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей;

негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

У разі усунення суб`єктом господарювання причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, повторний розгляд документів здійснюється дозвільним органом у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня отримання відповідної заяви суб`єкта господарювання, документів, необхідних для видачі документа дозвільного характеру, і документів, які засвідчують усунення причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, якщо інше не встановлено законом.

При повторному розгляді документів не допускається відмова у видачі документа дозвільного характеру з причин, раніше не зазначених у письмовому повідомленні заявнику (за винятком неусунення чи усунення не в повному обсязі заявником причин, що стали підставою для попередньої відмови).

У відповідності до ч. 11 ст. ст. 21 Закону України «Про охорону праці» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, приймає рішення про відмову у видачі дозволу в разі:

неподання роботодавцем необхідних документів та (або) їх оформлення з порушенням встановлених вимог;

подання недостовірних відомостей або висновку за результатами експертизи, який затверджено чи складено більш як за рік до дня подання заяви;

встановлення згідно з висновком за результатами експертизи невідповідності об`єкта експертизи вимогам законів та інших нормативно-правових актів з охорони праці.

Порядок № 1107 визначає процедуру видачі або відмови у видачі, переоформлення, анулювання Держпраці та її територіальними органами дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки (далі - дозвіл).

У відпровідності до п. 11 Порядку № 1107 рішення про відмову у видачі дозволу приймається у випадках, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону праці".

Отже, наведеними нормами визначені підстави відмови у видачі дозволу та однією з таких підстав є подання недостовірних відомостей або виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 1107 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для одержання дозволу роботодавець, виробник або постачальник подає особисто, через уповноважену ним особу або надсилає поштою до територіального органу Держпраці чи адміністратора центру надання адміністративних послуг у паперовій формі або в електронній формі через Єдиний державний веб-портал електронних послуг, у тому числі через інтегровану з ним інформаційну систему Держпраці, заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додається: на виконання робіт підвищеної небезпеки - висновок експертизи щодо стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання під час виконання робіт підвищеної небезпеки. Забороняється вимагати для одержання дозволу документи, не передбачені законом.

Отже, одним з обов`язкових документів, що подається для отримання дозволу та підлягає оцінці при прийнятті рішення щодо надання такого дозволу є висновок експертизи.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, 18.11.2021 АТ "Полтаваобленерго" дійсно подало документи на отримання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (заяву на одержання дозволу № 223135-О та доданий до неї висновок експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання від 04.11.2021 № -0062-00.08.91.21).

За результатами розгляду відповідних документів на отримання дозволу Управлінням листом від 24.11.2021 № 08-06/8851 "Про розгляд заяви" повідомлено керівника АТ "Полтаваобленерго", зокрема про таке: згідно з пунктом 11 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107, рішення про відмову у видачі дозволу приймається у випадках, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону праці" № 2694.

01.02.2022 АТ "Полтаваобленерго" через ЦНАП повторно подано до Управління документи на отримання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки. Управлінням за результатами розгляду повторно поданих документів листом від 08.02.2022 № 08-06/1325 "Про розгляд заяви" повідомлено керівника АТ "Полтаваобленерго", що суб`єктом господарювання не виконано вимог діючого нормативно-правового акта з охорони праці 0.00-6.21-02 "Порядок ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки" та враховуючи викладене, на підставі статті 21 Закону № 2694 та статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", для одержання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки необхідно привести документи у відповідність встановленим вимогам чинного законодавства.

На виконання листа Держпраці від 15.06.2022 № 537/3.2/12.2-22а щодо надання ґрунтовних пояснення з питань, порушених у скарзі, Управлінням листом від 20.06.2022 № ПЛ/2/22-ЦА-22 надано інформацію, згідно з якою на адресу Управління надійшла заява АТ "Полтаваобленерго" на одержання дозволу від 18.11.2021 № 223135-О та доданий висновок експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання під час виконання робіт підвищеної небезпеки від 04.11.2021 № -0062-00.08.91.21.

Під час розгляду Управлінням поданих документів для одержання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, зокрема на злив балонів, контейнерів, цистерн та інших ємностей із стисненим, зрідженим, отруйним, вибухонебезпечним та інертним газом, їх зберігання, встановлено, що суб`єктом господарювання не виконано вимог діючого нормативно-правового акта з охорони праці 0.00-6.21-02 "Порядок ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки", який є обов`язковим для виконання суб`єктами господарювання, у власності або користуванні яких є об`єкти, де можуть використовуватися або виготовляються, переробляються, зберігаються чи транспортуються небезпечні речовини.

На підставі статті 21 Закону № 2694 Управління прийняло рішення щодо відмови у видачі дозволу АТ "Полтаваобленерго" (лист Управління від 24.11.2021 № 08-06/8851).

Водночас, 01.02.2022 АТ "Полтаваобленерго" повторно подано заяву на одержання дозволу за № 231145-Д без урахування в повному обсязі попереднього роз`яснення. Таким чином, АТ "Полтаваобленерго" повторно надано відмову у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки (лист Управління від 08.02.2022 № 08-06/1325).

При цьому, Управління Держпраці в Полтавській області не вимагало в АТ "Полтаваобленерго" повідомлення про результати ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки як документ, на підставі якого приймається рішення про надання дозволу на виконання зливу балонів, контейнерів, цистерн та інших ємностей із стисненим, зрідженим, отруйним, вибухонебезпечним та інертним газом, їх зберігання, а лише роз`яснювало з посиланням на ч. 4 ст. 21 Закону України "Про охорону праці" та ч. 5 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" щодо необхідності надати документи із зазначенням достовірної інформації, що і буде визначальним для надання дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 956 "Про ідентифікацію та декларування безпеки об`єктів підвищеної небезпеки" (була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки (далі за текстом Порядок № 956).

Відповідно до пункту 22-23 Порядку № 956 уповноважені органи ведуть облік об`єктів підвищеної небезпеки на підставі повідомлень про результати ідентифікації. Державний реєстр об`єктів підвищеної небезпеки веде Держпраці (додаток 2). Державний реєстр об`єктів підвищеної небезпеки військового призначення веде Міноборони.

Згідно з пунктом 24 Порядку № 956 включення об`єкта підвищеної небезпеки до Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки здійснюється протягом 30 робочих днів після подання суб`єктом господарювання до територіального органу Держпраці повідомлення про результати ідентифікації. У разі надання суб`єктом господарювання неповної інформації про результати ідентифікації, що передбачена повідомленням форми ОПН-І, Держпраці письмово повідомляє про це суб`єкта господарювання. Реєстрація об`єкта підвищеної небезпеки проводиться протягом 30 робочих днів після надання суб`єктом господарювання необхідних матеріалів. Держпраці не може вимагати інформацію та документи, не передбачені цим Порядком.

Отже держателем реєстру об`єктів підвищеної небезпеки на момент подання документів АТ «Полтаваобленерго» було саме Управління Держпраці у Полтавській області. При цьому, позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що ним було встановлено зазначення у висновку недостовірних відомостей щодо спроможності товариства забезпечити дотримання вимог діючого законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки з огляду на відсутність відомостей про проведення товариством ідентифікації об`єктів підвищеної небезпеки

Колегія суддів зауважує, що незалежна експертна організація "Стандарт", яка надавала товариству свій висновок від 04.11.2021 № -0062-00.08.91.21, анулювала його, виявивши, що товариство подало недостовірні відомості (не повний пакет документів).

Управління отримало лист незалежної експертної організації "Стандарт" від 27.06.2022 № 248, у якому проінформовано про наступне: висновок експертизи № -0062-00.08.91.21 від 04.11.2021 стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання під час виконання робіт підвищеної небезпеки Акціонерним товариством "Полтаваобленерго" анульований у зв`язку з встановленням факту подачі недостовірних відомостей, що є порушенням вимог чинного законодавства, а саме: замовником не надано відомостей про проведення ідентифікації ОПН згідно з вимогами чинного законодавства, що є вимогою статті 19 Постанови КМУ від 11.07.2020 № 956 "Про ідентифікацію та декларування об`єктів підвищеної небезпеки".

З аналізу ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII випливає, що дисциплінарним проступком є протиправна винна дія або бездіяльність чи прийняття рішення.

В свою чергу, об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю: Кодексом законів про працю України, Законом № 889-VIII, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

За правилом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що висновок експертизи № -0062-00.08.91.21 від 04.11.2021, наданий АТ "Полтаваобленерго" для отримання адміністративної послуги, був анульований у зв`язку з встановленням факту подачі недостовірних відомостей, відповідачем не доведено, що позивач неправомірно відмовив АТ "Полтаваобленерго" у видачі документів дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено протиправності поведінки позивача та відповідачем не доведено, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок за п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу" (неналежне виконання актів органів державної влади), а саме: ч. 5 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", ч. 11 ст. 21 Закону України "Про охорону праці" та пункту 11 Порядку № 1107, яке полягає у неправомірній відмові АТ "Полтаваобленерго" у видачі документів дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 10, 11 ст. 69 Закону № 889 результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 вказаного Закону рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Враховуючи наведені вище строки прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірний наказ від 28.09.2022 № 798-К "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 " прийнято з порушенням строку, передбаченого ч. 11 ст. 69 та ч. 1 ст. 77 Закону № 889-VIII (10 календарних днів після отримання пропозиції (подання) комісії), оскільки подання Дисциплінарної комісії суб`єкту призначення внесено 19.08.2022, а наказ про дисциплінарне стягнення прийнято 28.09.2022.

У відповідності до п. п. 4, 5 Порядку № 1039 дисциплінарне провадження розпочинається з дати видання наказу (розпорядження) про порушення дисциплінарного провадження та завершується виданням наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження (далі - державний службовець), дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Строк здійснення дисциплінарного провадження визначається міністром або суб`єктом призначення з урахуванням встановленого законодавством строку притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності. Тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.

Оскільки наказ про порушення дисциплінарного провадження датований 21.07.2022, а наказ про накладення дисциплінарного стягнення датований 28.09.2022, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дисциплінарною комісією було порушено встановлений пунктом 5 Порядку № 1039 строк дисциплінарного провадження (45 календарних днів, що максимально може бути продовжений до 60 календарних днів).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наказ Держпраці від 28.09.2022 № 798-К "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 " не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнято без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків колегії суддів не спростовують та в цілому зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм чинного законодавства, здебільшого Закону № 889-VIII, з формальним зазначенням, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. У апеляційній скарзі відсутні доводи на спростування мотивів, з яких виходив суд першої інстанції, апелянт лише наводить низку нормативно-правових актів без належної аргументації щодо їхнього неправильного застосування судом першої інстанції у цій справі.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права та дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Доводів про незаконність та заперечень на рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу, апеляційна скарга не містить.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, позивач стягнути на його користь витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000,00 грн.

За результатом розгляду вказаного клопотання колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частинами 1-5 ст. 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Загальний порядок розподілу судових витрат урегульовано ст. 139 КАС України, частинами першою якої встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Приписи ч. 9 ст. 139 КАС України містять критерії розподілу судових витрат, які суд повинен врахувати при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Так, пунктами 1, 2, 4 ч. 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25.05.2021 у справі № 640/2076/19, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява № 19336/04, п. 269).

На підтвердження понесених витрат позивачем до суду апеляційної інстанції було подано: попередній розрахунок вартості адвокатських послуг віз 10.08.2023 (додаток № 2 до договору про надання правової допомоги); перелік послуг, що зобов`язується надати адвокат в суді апеляційної інстанції від 10.08.2023 (додаток № 2а до договору про надання правової допомоги); акт виконаних робіт (наданих послуг) від 11.08.2023; квитанція від 11.08.2023 на суму 15 000,00 грн.

Відповідно до наданих документів адвокатом позивача були надані наступні послуги: складання відзиву на апеляційну скаргу; клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання про стягнення витрат на правову допомогу (загалом 12 годин правової допомоги вартістю 12 500,00 грн) та участь адвоката у судовому засіданні (вартістю 2 500,00 грн).

Надаючи оцінку заявленим витратам колегія суддів враховує розмір позовних вимог, що дана справа є справою незначної складності, що правова позиція сторін під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції не змінювалась, адвокат позивача брала участь у розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, колегія суддів вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції (15 000,00 грн) не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості.

В свою чергу, враховуючи суть спірних правовідносин, доведеним та співмірним розміром витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, на переконання колегії суддів, є сума 3 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.01.2023 по справі № 440/8722/22 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень нуль копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 02.11.2023 року