Справа № 160/9024/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/9024/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року (суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) у справі №160/9024/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №357887 від 12.04.2023 у розмірі 17000,00 грн, прийняту Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті відносно ОСОБА_1 .

Неправомірність застосування штрафних санкцій позивач пов`язував з тим, що він не є автомобільним перевізником, в розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт», до якого можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 позов в задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій, як власника транспортного засобу, з огляду на не надання водієм транспортного засобу до перевірки документів, наявність яких передбачена ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

З приводу позиції позивача про те, що він, в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», не є автомобільним перевізником до якого можуть бути застосовані штрафні санкції, суд першої інстанції вказав на те, що позивач, як власник транспортного засобу, у випадку передачі в користування транспортного засобу іншій особі, був зобов`язаний здійснити перереєстрацію транспортного засобу та отримати тимчасовий реєстраційний талон, в якому б було зазначено користувача транспортного засобу. Оскільки позивачем такої перереєстрації зроблено не було, то, за позицією суду першої інстанції, відповідачем обгрунтовано застосовано штрафні санкції саме до позивача. З цього приводу суд першої інстанції послався на положення КУпАП, Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року N 379 та правові висновки, висловлені Верховним Судом у справі №804/8740/16.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми права, зокрема, положення КУпАП, які не регулюють спірні відносини. Фактьично позиція позивача полягає в тому, що оскільки він не був перевізником у спірному випадку, то до нього безпідставно застосовано спірні штрафні санкції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що 24.03.2023 року посадовими особами відповідача складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 355824, згідно з яким виявлено порушення ст. 34, 48 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: вимог пункту 3.3 наказу Міністерства транспорту та зв`язку від 24.06.2010 року № 385-був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа.

Цей акт став підставою для винесення постанови від 12.04.2023 року № 357887 про застосування адміністративно-господарський штраф, згідно з якою, ФОП ОСОБА_1 нараховано штраф у сумі 17000 грн. за порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Не погоджуючись із застуванням штрафних санкцій, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, у цій справі позивачем не ставляться під сумнів висновки органу державного контролю щодо встановлених перевіркою порушень вимог Закону України «Про автомобільний транспорт».

Неправомірність застосування штрафних санкцій позивач пов`язує виключно з тим, що він у спірному випадку не виступав перевізником, а отже до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції.

Надаючи оцінку такій позиції позивача, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, штрафні санкції можуть бути застосовані до автомобільних перевізників.

За приписами ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Таким чином, з огляду на суть спірних відносин, визначальним є встановлення того, чи був позивач, до якого застосовано штрафні санкції, автомобільним перевізником в розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт».

У спірному випадку встановлено, що водієм транспортного засобу, під час здійснення перевірки, посадовим особам органу державного контролю були передані документи як щодо належності транспортного засобу так і щодо здійснення перевезення вантажу.

Зокрема, посадовим особам відповідача було надано товарно-транспортні накладні, в яких перевізником вантажу визначено ФОП ОСОБА_2 , а замовником ТОВ «Омега».

З огляду на інформацію, зазначену в поданих документах, посадовими особами відповідача було складено акт № 355824, який фактично і став підставою для застосування до позивача спірних штрафних санкцій.

При цьому, в акті № 355824 зазначено, що перевізником є ФОП ОСОБА_2 , а позивача визначено лише як власника транспортного засобу.

В той же час, не дивлячись на встановлені перевіркою обставини, які відображено в акті перевірки, відповідачем винесено постанову про застосування саме до позивача штрафних санкцій як до автомобільного перевізника.

Таким чином, спірна постанова не відповідає фактичним обставинам, оскільки будь-якої інформації про те, що саме позивач був автомобільним перевізником, в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», у відповідача не існувало. Зворотного відповідачем не доведено.

Той факт, що позивач є власником транспортного засобу, не може свідчити про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій, оскільки відповідно до положень Закону України «Про автомобільний транспорт» штрафні санкції застосовуються до автомобільних перевізників, а не до власників транспортних засобів.

Визначаючи позивача, як особу відповідальну за встановлене порушення, суд першої інстанції посилався на положення КУпАП, але спірні штрафні санкції не є видом адміністративної відповідальності і позивач не притягувався до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим суд першої інстанції безпідставно посилався на положення КУпАП, які не регулюють спірні правовідносини.

Безпідставним суд апеляційної інстанції вважає і посилання суду першої інстанції на положення Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року N 379, оскільки вказаною Інструкцією не визначено імперативного обов`язку власника транспортного засобу здійснити перереєстрацію транспортного засобу, у випадку надання його в користування іншої особи.

Необгрунтованими є і посилання суду першої інстанції на правові висновки, які висловлені Верховним Судом у справі №804/8740/16, оскільки у вказаній справі Верховним Судом зроблено висновок про необхідність перереєстрації транспортного засобу з урахуванням положень ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт». У свою чергу, положеннями ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Але у спірному випадку здійснювалося вантажне перевезення, а не виконувалося пасажирське перевезення, у зв`язку з чим у спірному випадку положення ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» не можуть бути застосовані.

У спірному випадку, на думку суду апеляційної інстанції, підлягають застосуванню висновки Верховного Суду, які зроблені за наслідками розгляду справи №806/1450/16 (постанова від 09.08.2019) предметом спору в якій було скасування постанови Укртрансбезпеки про застосування штрафних санкцій у відповідності до положень ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт». При цьому, підставами позову у вказаній справі було визначено те, що позивач не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». Погоджуючись з позицією позивача про те, що він не є автомобільним перевізником, Верховний Суд фактично виходив з того, що у разі передачі в користування транспортного засобу іншій особі, власник цього транспортного засобу не може бути автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Таким чином, дослідивши обставини справи, аргументи сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду та прийняття нової постанови про задоволення позову.

З огляду на задоволення позову на користь позивача підлягає стягненню судовий збір: за подання позову 858,88грн., за подання апеляційної скарги 1288,32грн., а всього 2147,20грн.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року у справі №160/9024/23 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №357887 від 12.04.2023 у розмірі 17000,00 грн, прийняту Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті відносно ОСОБА_1 визнати неправомірною та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2147,20грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 02.11.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк