Справа № 300/5399/23
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" листопада 2023 р. справа № 300/5399/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання до вчинення дій,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Тинів Ігор Дмитрович, звернувся до суду з адміністративним позовом до Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, в якому просить:
- визнати бездіяльність Новицької сільської ради Калуського району Івано- Франківської області неправомірною;
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач вважає, що в порушення вимог чинного законодавства України відповідач за фактом розгляду поданої ним заяви про надання дозволу на викуп земельної ділянки з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення, не прийняв відповідного рішення про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення, комунальної власності, площею 12,0000 га для ведення фермерського господарства, яка перебуває у його постійному користуванні, як це передбачено п.6-1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України або ж про відмову у продажі із зазначенням обґрунтованих причин відмови. Таким чином, відповідач з порушенням вимог Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був прийняти у визначений законом строк. Отже, на переконання позивача, зі сторони відповідача має місце протиправна бездіяльність, тобто ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків. З огляду на вищенаведене адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.08.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.37-38).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 11.09.2023. Проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши, що подаючи до Новицької сільської ради заяву про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення, комунальної власності, для ведення фермерського господарства, площею 12 га, позивачем було долучено копію державного акта серія ІФ-06 від 15.03.1996. Згідно якого, земля надавалась позивачу для ведення селянського (фермерського) господарства. Після отримання означеного акта, 27.03.1996 позивачем зареєстровано фермерське господарство "Росинка". При цьому, законодавством чинним на момент створення фермерського господарства "Росинка" було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності фермерського господарства як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення фермерського господарства, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації фермерського господарства. Тобто, закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення фермерського господарства без створення такого. Крім того, відповідач вказав, що згідно приписів статей 1, 5, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 справа №922/989/18). Беручи до уваги наведене, позивач не є належним землекористувачем, а тому жодні права його не порушені. Додатково зауважив, що з інформаційної довідки фінансового відділу Новицької сільської ради №35 від 05.09.2023 вбачається, що від позивача і фермерського господарства "Росинка" не надходять платежі як земельний податок за користування земельною ділянкою площею 12 га. Водночас, до бюджету Новицької територіальної громади надходять платежі від фермерського господарства "Росинка" як єдиний податок з сільськогосподарських товаровиробників, що ще раз доводить, що землекористувачем являється саме фермерське господарство як юридична особа.
18.09.2023 представник позивача подав відповідь на відзив в якому заперечив з доводами та обставинами викладеними у відзиві. Так, згідно законодавства чинного на момент реєстрації фермерського господарства "Росинка" фермерське господарство неможливо було зареєструвати без наявності у користуванні земель. Однак, законодавство не встановлювало та не встановлює обов`язку для землекористувачів земель комунальної чи державної власності здійснювати заміну орендаря чи землекористувача земельної ділянки з фізичної особи на юридичну особу у разі реєстрації фермерського господарства. Додатково вказав, що відповідно статуту фермерського господарства "Росинка", позивач одноособово та самостійно займається фермерською діяльністю, інші члени господарства відсутні. Також заперечив щодо покликання відповідачем на практику Верховного суду у відзиві, позаяк така не стосується спірних правовідносин. Крім того, заперечив щодо несплати за користування землею, так як фермерське господарство "Росинка" постійно та систематично сплачує за користування землею, що підтверджується, зокрема, платіжним документом від 25.04.2023 про сплату єдиного податку з сільськогосподарських товаровиробників 4-ї групи за 2023 рік.
26.09.2023 канцелярією суду зареєстровані пояснення представника позивача, в яких спростував доводи відповідача наведені у заперечені. Просив позов задоволити в повному обсязі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:
Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є керівником фермерського господарства "Росинка".
На підставі розпорядження Калуської районної адміністрації Ради народних депутатів Калуського району Івано-Франківської області від 14.03.1996 № 127 позивачу надано у постійне користування земельну ділянку площею 12,00 гектарів, що розташована на території с. Добрівляни Підмихайлівської сільської ради, для ведення селянського /фермерського/ господарства (а.с.25).
До заяви позивач долучив копії: державного акта, паспорта громадянина України та витягу про нормативно-грошову оцінку ділянки (а.с.20).
21.06.2023 на пленарному засіданні двадцять шостої сесії Новицької сільської ради заява позивача від 24.05.2023 була винесена для обговорення та прийняття рішення.
За результатами депутатського голосування рішення не прийнято, що підтверджується протоколом №29 двадцять шостої сесії Новицької сільської ради восьмого скликання від 21.06.2023 (а.с.26).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 Земельного кодексу України відповідно до положень якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.
Згідно з вимогами статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
За змістом частини першої статті 127 Земельного кодексу України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статті 128 Земельного кодексу України:
- органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом (абзац перший частини першої);
- громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки. До заяви (клопотання) додаються: а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд); б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу; г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави (частина друга).
- орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови (частина третя);
- підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки (частина п`ята).
- рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді (частина десята).
Пунктом 6-1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України, яким належить право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою державної чи комунальної власності, а також юридичні особи, яким на момент набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" належало право постійного користування земельними ділянками державної чи комунальної власності, та які відповідно до статті 92 цього Кодексу не можуть набувати земельні ділянки на праві постійного користування, орендарі земельних ділянок, які набули право оренди земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства шляхом переоформлення права постійного користування щодо зазначених земельних ділянок до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів", мають право на купівлю таких земельних ділянок без проведення земельних торгів. Купівля земельних ділянок відповідно до цього пункту здійснюється за ціною, що дорівнює: нормативній грошовій оцінці земельної ділянки - для земель сільськогосподарського призначення; експертній грошовій оцінці земельної ділянки - для земель несільськогосподарського призначення.
Громадяни України та юридичні особи, що здійснюють купівлю земельних ділянок сільськогосподарського призначення відповідно до цього пункту, мають відповідати вимогам, визначеним цим Кодексом до набувачів земельних ділянок сільськогосподарського призначення.
Право постійного користування, право довічного успадкованого володіння земельними ділянками державної чи комунальної власності зберігається за суб`єктом відповідного права, які не здійснили купівлю таких земельних ділянок відповідно до абзацу першого цього пункту.
Аналіз вищенаведених норм права вказує, що на підставі пункту 6-1 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадянин України, якому належить право постійного користування земельною ділянкою комунальної власності, має право на купівлю такої земельної ділянки без проведення земельних торгів. Купівля земельної ділянки відповідно до цього пункту здійснюється за ціною, що дорівнює нормативній грошовій оцінці земельної ділянки для земель сільськогосподарського призначення. Таке право громадянин України реалізує шляхом звернення із заявою (клопотанням) до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. Відповідний орган місцевого самоврядування отримавши заяву (клопотання) про викуп земельної ділянки зобов`язаний у місячний строк таку заяву (клопотання) розглянути та прийняти за результатами її розгляду одне з рішень: 1) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд); 2) про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.
Засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні»".
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Згідно з частинами першою, другою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Отже, результат розгляду відповідним органом місцевого самоврядування заяви (клопотання) громадянина України про надання дозволу на викуп земельної ділянки повинен оформлятися індивідуальним актом у формі рішення ради, яке повинно бути прийняте на її пленарному засіданні.

Суд встановив, що 24.05.2023 позивач звернувся із письмовою заявою та необхідними документами до Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення, комунальної власності, для ведення фермерського господарства, площею 12 га, згідно нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що знаходиться на території села Добровляни Новицької сільської ради, кадастровий номер :03:001:0380, відповідно до пункту 6-1 "Прикінцевих положень" Земельного кодексу України, з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення (а.с.20).

Так, 21.06.2023 на пленарному засіданні двадцять шостої сесії Новицької сільської ради заява позивача від 24.05.2023 була винесена для обговорення та прийняття рішення. Втім, за результатами депутатського голосування рішення не прийнято, що підтверджується протоколом №29 двадцять шостої сесії Новицької сільської ради восьмого скликання від 21.06.2023 (а.с.26).

З огляду на вищевикладене суд висновує, що з порушенням наведених вище норм Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідач за результатами розгляду заяви позивача від 24.05.2023 про надання дозволу на викуп земельної ділянки не прийняв жодного рішення з числа тих, які він у силу вимог закону зобов`язаний був прийняти, а саме: про продаж земельної ділянки або ж про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Суд відзначає, що за своєю правовою природою бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення ним дій (невиконання обов`язків, завдань), які він зобов`язаний вчинити (виконати) в силу норм чинних законодавчих актів.

Отже, зазначену вище поведінку відповідача суд кваліфікує як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яка порушує права позивача та фактично породжує для нього стан невизначеності у межах спірних правовідносин, позаяк рішення сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, а рішення про відмову в продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді.

Втім жодне з цих рішень у позивача відсутнє.

За таких обставин позивач позбавлений можливості як укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки так і оскарження відмови в продажу по суті (змістовним вираженням якої є відповідне рішення суб`єкта владних повноважень), що безумовно порушує права та інтереси позивача, як користувача земельної ділянки щодо якої ним подано заяву про надання дозволу на викуп.

Водночас суд погоджується із думкою позивача про те, що інші доводи відповідача, наведені ним у відзиві на позовну заяву та стосуються норм матеріального права, зокрема, Земельного кодексу України та Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" не заслуговують на увагу у спірному випадку, оскільки такі не стосуються предмета позову визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яка полягає у неналежному розгляді (нерозгляді) про надання дозволу на викуп земельної ділянки та неприйняття рішення за результатами її розгляду і зобов`язання відповідача розглянути таку заяву з прийняттям рішення відповідно до чинного законодавства.

Підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що заява позивача від 24.05.2023 про надання дозволу на викуп земельної ділянки була предметом розгляду на сесії Новицької сільської ради, однак за результатами її розгляду відповідач з порушенням вимог чинних законодавчих актів, наведених судом вище, не прийняв жодного рішення з числа тих, які він зобов`язаний був прийняти, а саме: про продаж земельної ділянки або ж про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови, чим, як зазначено вище, допустив протиправну бездіяльність.

За таких обставин позовну вимогу позивача про визнати бездіяльність Новицької сільської ради Калуського району Івано- Франківської області неправомірною належить задовольнити у такий належний спосіб: визнати протиправною бездіяльність Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.05.2023 вхід. № 50 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення, комунальної власності, для ведення фермерського господарства, площею 12 га, згідно нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що знаходиться на території села Добровляни Новицької сільської ради, кадастровий номер :03:001:0380, відповідно до пункту 6-1 "Прикінцевих положень" Земельного кодексу України, з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд також враховує, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі № 810/637/18.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Пунктом четвертим частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому згідно з абзацом другим частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд повторює, що у межах спірних правовідносин відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які відповідно до закону він зобов`язаний був прийняти, тобто вчинив протиправну бездіяльність.

Беручи до уваги викладене, суд уважає, що з метою ефективного захисту порушеного права, за захистом якого позивач звернувся до суду, належить зобов`язати Новицьку сільську раду Калуського району Івано-Франківської області повторно розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 від 24.05.2023 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення.

Поряд із тим, суд не вправі виходити за межі предмету доказування у справі встановлюючи наявність/відсутність інших підстав для надання/ненадання дозволу, вимога позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення задоволенню не підлягає.

Щодо посилань відповідача на висновки, викладені в постанові Верховного суду у справі №922/989/18, судом до уваги не приймаються, оскільки висновки стосуються виключно орендної плати за землю, процедури оформлення переходу прав та обов`язків орендаря від фізичної особи до створеного нею фермерського господарства. Проте зазначені правовідносини не є предметом у цій справі.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 26 400,00 грн суд зазначає наступне.

Правове регулювання витрат на професійну правничу допомогу містить стаття 134 КАС України.

Так, частиною першою цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин другої-п`ятої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналіз наведених норм права вказує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у цій справі позивач надав суду такі докази:

1. Договір про надання правової допомоги від 18.07.2023 №428 (далі Договір) (а.с.10-14). Відповідно до пункту 2.4.3 цього Договору одним з обов`язків Клієнта є своєчасно і в повному обсязі сплачувати передбачений Договором гонорар.

2. Замовлення №1 від 18.07.2023 (додаток №1 до Договору), пунктом 3.1 встановлено, що оплата за надання правової допомоги згідно п.1.2 становить 26 400,00 грн (а.с.15).

3. Рахунок на оплату №36 від 18.07.2023 щодо надання правової допомоги згідно замовлення на надання правової допомоги №1 від 18.07.2023 на суму 26 400,00 грн (а.с.16).

4. Платіжна інструкція на переказ готівки №ПН2838078 від 20.07.2023 на суму 26 400,00 грн (а.с.1).

5. Ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АТ №1047853 від 10.08.2023 (а.с.7).

6. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №482 від 07.05.2012 (а.с.8).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, згідно з практикою якого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За таких обставин суд зазначає, що ця адміністративна справа згідно з положеннями статей 4, 12 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Так, предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Також суд враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій (в тому числі постанови Верховного Суду) з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього адміністративного позову.

Таким чином, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними матеріалами (у письмовому провадженні), а також часткового задоволення позову судом, суд уважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 6 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 171,40 грн згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН2855001 від 10.08.2023 (а.с.9).

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 1 085,70 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.05.2023 вхід. № 50 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення, комунальної власності, для ведення фермерського господарства, площею 12 га, згідно нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що знаходиться на території села Добровляни Новицької сільської ради, кадастровий номер :03:001:0380, відповідно до пункту 6-1 "Прикінцевих положень" Земельного кодексу України, з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення.

Зобов`язати Новицьку сільську раду Калуського району Івано-Франківської області (, вул. Шевченка, 71, с. Новиця, Калуський район, Івано-Франківська область, 77360) повторно розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ) від 24.05.2023 про надання дозволу на викуп земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0380 з розтермінуванням платежу на 10 років з правом дострокового погашення.

В задоволенні решти позовни вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області (, вул. Шевченка, 71, с. Новиця, Калуський район, Івано-Франківська область, 77360) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 085 (одна тисяча сімдесят три) грн 70 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новицької сільської ради Калуського району Івано-Франківської області (, вул. Шевченка, 71, с. Новиця, Калуський район, Івано-Франківська область, 77360) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 );

відповідач - Новицька сільська рада Калуського району Івано-Франківської області (, вул. Шевченка, 71, с. Новиця, Калуський район, Івано-Франківська область, 77360).

Суддя Главач І.А.