Справа № 240/14407/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Житомир

справа № 240/14407/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2022 №170 та від 01.12.2022 №179;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення та інших виплат, визначених законом (в т.ч. додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022);

- зобов"язати військову частину НОМЕР_1 виплатити належне грошове забезпечення та інші виплати визначені законом, в т.ч. додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період, починаючи з 01.11.2022 до моменту набрання судовим рішенням у даній справі законної сили;

- стягнути з вйськової частини НОМЕР_1 моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , а саме 24.08.2022 отримав закритий перелом голівки правої променевої кістки без зміщення, в зв`язку з чим тривалий час перебував на лікуванні та у відпустці за станом здоров"я. В подальшому, командиром в/ч НОМЕР_1 направлений на ВЛК до в/ч НОМЕР_2 , з`явившись до канцелярії в/ч НОМЕР_2 з направленням для проходження ВЛК, отримав роз`яснення щодо звільнення від виконання службових обов`язків терміном на 30 календарних днів, тому повинен з`явитися для проходження ВЛК зі спливом даного терміну.

В зв`язку з вказаним, на підставі висновку ВЛК від 27.10.2022 №4549 і рапорту про надання відпустки від 29.10.2022, перебував у відпустці за станом здоров`я протягом 30 календарних днів.

Проте, 07.11.2022 командир в/ч НОМЕР_1 видав наказ №170, у якому зазначив, що в період з 31.10.2022 по 07.11.2022, позивач не був зареєстрований для проходження ВЛК та був відсутній в цей період за місцем проходження військової служби.

Крім того, 01.12.2022 командир в/ч НОМЕР_1 видав наказ №179, у якому зазначив про необхідність призупинити військову службу та зокрема, призупинити виплату грошового забезпечення та здійснення продовольчого, речового забезпечення. Окрім того, передано матеріали до органів поліції з метою притягнення до кримінальної відповідальності за самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану.

Однак, 14.04.2023 Територіальне управління ДБР у м.Хмельницькому винесло постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Позивач вказує, що незважаючи на викладене, відповідач продовжує вчиняти бездіяльність і не виплачує з 01.11.2022 (та на момент звернення до суду) грошове забезпечення та інші виплати визначені законом, в тому числі додаткову винагороду, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 30000 грн щомісячно.

Вважаючи дії відповідача щодо прийняття оскаржуваних наказів та невиплати грошового забезпечення та додаткової винагороди протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана уповноваженими особами відповідачів.

Військова частина НОМЕР_1 надіслала до суду відзив на позовну (за вх.№48595/23), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Зазначає, що командуванням військової частини НОМЕР_1 проведено службове розслідування по факту самовільного залишення позивачем 31.10.2022 військової частини. За результатами проведеного службового розслідування встановлено порушення позивачем вимог частини 5 статті 407 Кримінального кодексу України та положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, у зв"язку з чим накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом В статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме сувора догана.

Як результат зазначеного, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №170 від 07.11.2022 ОСОБА_1 призупинено виплату грошового забезпечення з 01.11.2022, а 01.12.2022 видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №179 про призупинення військової служби позивача з 16.11.2022.

Однак, у подальшому після отримання постанови про закриття кримінального провадження, командуванням прийнято наказ від 24 травня 2023 року №9-РС та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2023 №63, відповідно до змісту яких старшого солдата ОСОБА_1 поновлено на військовій службі та поновлено виплату грошового забезпечення та додаткових виплат.

Щодо позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди відповідач також заперечує та зазначає, що в обставинах, якими обґрунтовується вимога про стягнення моральної шкоди з відповідача, не наведено обґрунтований розрахунок суми моральної шкоди у розмірі 200000 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 02.05.2022 по 14.06.2023 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №29 від 13.09.2022 старший солдат військової служби по мобілізації ОСОБА_1 24 серпня 2022 року одержав закритий перелом голівки правої променевої кістки без зміщення (а.с. 9).

У зв"язку з вказаною травмою перебував на тривалому лікуванні, що не оспорюється сторонами.

27.10.2022 військова частина НОМЕР_2 видала довідку військово-лікарської комісії №4549, згідно з якою позивачу встановлено діагноз: стан після закритого перелому (24.09.2022) голівки правої променевої кістки без зміщення, лікований консервативно з тимчасовим порушенням функцій правої верхньої кінцівки. Травма, ТАК, пов`язана із проходженням військової служби. Травма тяжкого ступеня важкості. Також вказано, що на підставі ст. 81 гр. II Розкладу хвороб, графи - ТДВ - особа потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с. 14).

На виконання зазначеної постанови військово-лікарської комісії (далі - ВЛК), 29.10.2022 ОСОБА_1 подав командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт про падання відпустки, за вх.№1160 (а.с. 15).

Позивач вказує, що командир військової частини НОМЕР_1 наполягав на повторному проходженні ОСОБА_1 військово-лікарської комісії, у зв"язку з чим позивач 31.10.2022 подав відповідний рапорт (за вх.№1166) та був направлений на ВЛК до в/ч НОМЕР_2 (а.с. 18).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 31.10.2022 з`явився до канцелярії військової частини НОМЕР_2 з направленням для проходження ВЛК, однак йому роз`яснено, що у нього є звільнення від виконання службових обов`язків терміном на 30 календарних днів, тому для проходження ВЛК повинен з`явитися зі спливом вказаного терміну.

У зв`язку із цим, на підставі довідки ВЛК від 27.10.2022 №4549 і рапорту про надання відпустки від 29.10.2022, ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я протягом 30 календарних днів, а саме в період з 29.10.2022 по 27.11.2022.

Водночас 07.11.2022 на підставі доповіді про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем призваним по мобілізації, який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №170, відповідно до змісту якого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації старшого солдата ОСОБА_1 , який 31 жовтня 2022 року був направлений командиром військової частини НОМЕР_1 для проходження військово-лікарської комісії до військової частини НОМЕР_2 , але станом на 07.11.2022 не був зареєстрований для проходження військово-лікарської комісії та з 31.10.2022 по 07.11.2022 був відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , визнано таким, що з 01.11.2022 з невідомих причин був відсутній у військовій частині НОМЕР_2 та за місцем проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . На підставі вказаного, призупинено виплату грошового забезпечення з 01.11.2022 (а.с. 27).

В подальшому, 01.12.2022 на підставі повідомлення про прийняття кадрових рішень наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 28.11.2022 №31-РС та витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №0000488, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №179 відповідно до змісту якого з 16.11.2022 призупинено військову службу солдата ОСОБА_1 , увільнено від займаної посади, не враховано до чисельності Збройних Сил України, вислуги років для призначення пенсії та вислуги у військовому званні, призупинено виплату грошового забезпечення та здійснення продовольчого, речового забезпечення (а.с. 28).

Позивач, не погоджується із вказаними наказами та діями відповідача, спрямованими на позбавлення його права на отримання належного грошового забезпечення та інших виплатами в тому числі додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 01.11.2022, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд вказує на наступне.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Згідно з п. 2 розділу І Порядку № 260 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Відповідно до п. 8 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до п. 16 розділу І Порядку №260, виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з пунктами 1, 3 розділу ХVI Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 розділу ХVI Порядку №260 при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах, зокрема у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень "догана" ("сувора догана"), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління), - 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).

У свою чергу, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення (пункт 5 розділу ХVI Порядку №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено Указами Президента України: №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022 та №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 №254/2023.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої ( у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Аналіз вказаної норми, в контексті спірних правовідносин, свідчить, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до п.17 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Міністром оборони України в Окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.

Відповідно до п.9.4 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/9/29, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Суд наголошує, що зміст позову та підстави звернення позивача до суду фактично зводяться до незгоди позивача із наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2022 №170 та від 01.12.2022 №179, відповідно до змісту яких позивача визнано таким, що з 01.11.2022 з невідомих причин був відсутній у військовій частині НОМЕР_2 та за місцем проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у зв"язку з чим з 16.11.2022 призупинено військову службу та виплату грошового забезпечення.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Правова оцінка обставинам щодо самовільного залишення позивачем військової частини, правомірності службового розслідування за вказаним фактом та інші фактичні обставини, які не мають відношення до дій відповідача щодо невиплати грошового забезпечення, судом не досліджуються, та оцінка таким доказам, як таким, що не стосується предмету спору, не надається.

Водночас суд враховує, що згідно з наказом командуванням військової частини НОМЕР_1 проведено службове розслідування по випадку самовільного залишення частини 31.10.2022 військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , а саме старшим солдатом ОСОБА_1 .

За результатами проведеного службового розслідування встановлено порушення позивачем вимог, зокрема частини 5 статті 407 Кримінального кодексу України, абзацу 2 статті 11, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, саме за фактом неприбуття 31.10.2022 у військову частину НОМЕР_2 АДРЕСА_1 для проходження ВЛК та не повернення на військову службу у військову частину НОМЕР_1 по час завершення розслідування, вчинене в умовах воєнного стану. Як наслідок встановленого порушення на позивача накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом В статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме сувора догана. Окрім того, вказані матеріали службового розслідування скеровані повідомленням до органів досудового розслідування, з метою встановлення складу кримінального правопорушення, що не заперечується сторонами.

В свою чергу, відповідач не заперечує припинення позивачу з 16.11.2022 виплати грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №179 від 01.12.2022 та з урахуванням розпочатого досудового розслідування кримінального провадження за №0000488.

Однак, як свідчать матеріали справи, за результатами проведеного досудового розслідування кримінального провадження №0000488 слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому винесено постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження від 14 квітня 2023 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінально процесуального кодексу України, у зв"язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 КК України (а.с. 29-32).

Представник відповідача, у відзиві на позовну заяву вказує, що постанова про закриття кримінального провадження №0000488 від 14.04.2023, надійшла на адресу військової частини за вх. №667 від 27.04.2023 (а.с. 68).

Вочевидь з метою усунення неправомірного припинення військової служби позивача, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 24 травня 2023 року №9-РС, старшого солдата ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2023 №63 поновлено на військовій службі з 01.11.2022 та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2022 №179 (а.с. 69).

Також наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2023 №63 наказано виплатити позивачу:

- з 01.11.2022 по 08.02.2023 основні види грошового забезпечення у розмірі посадового окладу за посадою, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;

- з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 184% посадового окладу у зв`язку із накладеним дисциплінарним стягненням сувора догана (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2022 №149 Про результати проведення службового розслідування);

- з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 230% посадового окладу;

- з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року щомісячну премію за особистий внесоі у загальні результати служби у розмірі 243% посадового окладу;

- з 01 лютого 2023 року по 08 лютого 2023 року щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 513% посадового окладу;

- додаткову винагороду на період дії воєнного стану у розмірі 30000 грн. пропорційно дням участі з 01 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану;

- з 09 лютого 2023 року по 08 квітня 2023 року основні види грошового забезпечення у розмірі посадового окладу за посадою, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65%, а також щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 513% посадового окладу відповідно до пункту 1 розділу 28 наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (зі змінами);

- з 09 квітня 2023 року по 30 квітня 2023 року виплатити грошове забезпечення у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років відповідно до пункту 6 розділу 28 наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (а.с. 69-69 зворот).

Отже, з урахуванням досліджених судом доказів та встановлених під час розгляду справи обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень відновив право позивача на війську службу з 01.11.2022, шляхом самостійного скасування наказу військової частини НОМЕР_1 №179 від 01.12.2022 щодо призупинення з 16.11.2022 військової служби позивача.

Як наслідок вказаного, підстави для скасування у судовому порядку наказу військової частини НОМЕР_1 №179 від 01.12.2022 на момент розгляду справи судом, відсутні.

У контексті наведеного, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 328 КАС України суду закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Тобто у разі виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень суд закриває провадження у справі, якщо відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Суд враховує надані відповідачем на момент розгляду справи судом докази та з урахуванням вищевказаного висновку суду зазначає, що водночас належних та достатніх доказів щодо скасування відповідачем усіх підстав звернення до суду, зокрема наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2022 №170 матеріали справи не містять. Саме тому підстави для закриття провадження у справі згідно з п. 8 ч. 1 ст. 328 КАС України, відсутні.

З огляду на викладене, з метою повного відновлення законних прав та інтересів позивача судом здійснено розгляд справи по суті та з урахуванням досліджених судом доказів, як причинно-наслідковий зв"язок між встановленими обставинами у справі, суд дійшов висновку про необхідність та наявність підстав для скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2022 №170.

Що стосується позовних вимог про зобов"язання військової частини НОМЕР_1 виплатити належне грошове забезпечення та інші виплати визначені законом, в т.ч. додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період починаючи з 01.11.2022 до моменту набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснює розгляд справи з моменту виникнення спірних правовідносин (з 01.11.2022) до моменту прийняття рішення суду, при цьому правовідносини на майбутнє судом не досліджуються.

Суд враховує, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2023 №11-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас зі підпунктом "г" (за сімейними обставинами, або інші поважні причини) (а.с. 73).

В свою чергу, матеріали справи свідчать, що відповідачем подано до суду довідку №19 від 06.07.2023 про нараховані суми грошового забезпечення, додаткової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення та про сплачені страхові внески за період з 02.05.2022 по 21.06.2023, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 , зокрема за період з листопада 2022 року по червень 2023 року нараховано грошове забезпечення та за період з листопада 2022 року по січень 2023 року нараховано додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн щомісячно (а.с. 82).

Також у вказаній довідці зазначено відомості про сплату страхових внесків за вищенаведені періоди.

Суд звертає увагу, що 16.08.2023 позивач особисто ознайомився зі змістом відзиву на позовну заяву та зокрема довідкою №19 від 06.07.2023 про нараховані та виплачені йому суми грошового забезпечення за оспорюваний період, при цьому на момент винесення рішення суду не надав і не повідомив суду жодних доводів, аргументів чи заперечень щодо виплати вказаних сум у неналежному розмірі (а.с. 84)

Підсумовуючи наведене, судом не встановлено обставин які б ставили під сумнів наведені у вказаній довідці відомості про сплату грошового забезпечення позивачу за оскаржуваний період, в тому числі виплату додаткової винагороди.

Таким чином, позивачем реалізовано право на судовий захист щодо відновлення порушеного права за наслідками припинення виплати грошового забезпечення з моменту виникнення спірних правовідносин (з 01.11.2022) по момент звільнення зі служби у військовій частині НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2023 №11-РС).

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Окрім того, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

З огляду на викладене, зважаючи на самостійну виплату відповідачем належного ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.11.2022 по момент звільнення зі служби у військовій частині НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 14.06.2023 №11-РС), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити вказані кошти.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу держвлади, наявність шкоди, протиправність дій її задача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у таких справах повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або протиправність/бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування в розумінні ЦК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200000 грн позивач посилається на відсутність коштів на лікування та виникнення психічного захворювання.

Водночас, доказів того, що тривожно-депресивний стан, негативні емоції, переживання, страх, погане самопочуття чи інше, які відчуває позивач, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із оскарженою у даній справі рішень відповідача, суду не надано.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру й, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідн. номер НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.11.2022 №170.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 06 листопада 2023 року.

Суддя А.В. Горовенко