Справа № 420/572/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/572/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Радчука А.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головнокомандувача Збройних Сил України Міністерства оборони України (Повітрофлотський просп., 6, м. Київ-168, 03168, ), Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , ) про визнання незаконними дій, визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головнокомандувача Збройних Сил України Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач, з урахуванням позовної заяви в уточненій редакції від 05.02.2022 року, просить:

визнати незаконними дії військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України, щодо направлення до Головнокомандувача Збройних Сил України клопотання про притягнення командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність»;

визнати протиправним та скасувати наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.11.2021 року №359 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність;

стягнути з військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про те, що з 1985 року по теперішній час він - ОСОБА_1 є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою про проходження військової служби. Відповідно до Наказу (по особовому складу) №176 від 26.06.2019 року, виданого командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », призначений командиром НОМЕР_4 окремого батальйону охорони та обслуговування. Згодом 30.09.2019 року між полковником ОСОБА_2 та Міністерством оборони України в особі Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України був укладений Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.

Довідкою від 01.12.2021 року №3672 підтверджується, що військова частина НОМЕР_3 є умовним найменуванням 363 окремого батальйону та обслуговування.

Позивач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2021 №815 призначено комісію з метою визначення реального стану справ, з`ясування проблемних питань та надання допомоги у їх вирішенні командуванню військової частини НОМЕР_3 . До військової частини НОМЕР_3 відряджено комісію, якій наказано у період з 14.09.2021 по 16.09.2021 відпрацювати та надати акт перевірки.

За результатами проведеної перевірки згідно вищевказаного наказу комісією складено Акт перевірки стану справ та ведення господарської діяльності від 17.09.2021 року.

Як зазначено у позові, на виконання пропозицій, визначених комісією за вказаним Актом, військовою частиною НОМЕР_3 здійснено опрацювання виявлених недоліків та складено Акт усунення недоліків, виявлених робочою групою військової частини НОМЕР_2 під час перевірки стану справ та ведення господарської діяльності військової частини від 27.10.2021 року. Проте, одразу ж - 08.11.2021 року командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ №1039 «Про результати службового розслідування», за яким наказано начальнику управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 підготувати на направити за встановленим порядком клопотання про притягнення полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності - накладення дисциплінарного стягнення - «попередження про неповну службову відповідність».

Позивач вважає, що вказані дії Військової частини НОМЕР_2 є незаконними, порушують норми чинного Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та його законні права, оскільки за наслідками таких дій прийнятий наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.11.2021 року №359 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким на командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність.

Оскаржуючи наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.11.2021 року №359 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач посилається на таке.

Перш за все позивач вказує, що обґрунтування та висновки, наведені у Наказі №1039 від 08.11.2021 «Про результати службового розслідування», не відповідають дійсним обставинам справи, внаслідок чого позивач окремо оскаржив наказ у судовому порядку (справа № 420/24888/21).

Як зазначено у позові, жодних пояснень від полковника ОСОБА_1 під час проведення вищевказаного службового розслідування комісія не просила надати. Також не проводились ніякі опитування позивача з висвітлених у оскаржуваному наказі питань, як це передбачено Порядком проведення службового розслідування, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608, та не перевірено у повному обсязі документацію по діяльності військової частини НОМЕР_3 за перевіряємий період, що призвело до неправомірних висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи.

По суті виявлених порушень позивач зазначив про таке.

Щодо не проведення протягом 2021 року не менше ніж двічі на рік оглядів, планових та раптових перевірок наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок по військовій частині, позивач зазначив, що вказані доводи є безпідставними. По-перше, проведена перевірка проходила у жовтні 2021 року та до кінця 2021 року у командира військової частини НОМЕР_3 ще було достатньо часу провести повторні перевірки, з тих які проводилися один раз, але деякі з них були вже проведені повторно. По-друге, всі необхідні перевірки у період 2021 року, як раптові так і планові, проводилися командиром військової частини НОМЕР_5 та відповідними посадовими особами, що підтверджується наявними наказами командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності). По-третє, відповідними Актами, затвердженими командиром військової частини НОМЕР_3 , підтверджуються обставини проведення перевірок фактичної наявності пально-мастильних матеріалів на складі військової частини НОМЕР_3 .

Щодо порушення стосовно невидання з січня по червень 2021 року письмових наказів по стройовій частині з питань бойової підготовки, служби військ, по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння, позивач посилався на те, що вказане повністю спростовується наявними наказами про підсумки стану служби військ за січень-червень 2021 року.

Щодо порушення стосовно не видання з січня по травень 2021 року письмових наказів командира військової частини НОМЕР_3 про виплату грошової компенсації замість харчування, позивач посилався на те, що виплата грошової компенсації на харчування військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 здійснювалася своєчасно, у повному обсязі та жодних порушень з питань такої виплати командиром військової частини НОМЕР_3 не було допущено.

Однак, не зважаючи на вищенаведені доводи, військовою частиною НОМЕР_2 видано Наказ №1039 від 08.11.2021 року «Про результати службового розслідування».

Позивач вказує, що внаслідок незаконних дій військової частини НОМЕР_6 видано протиправний Наказ від 26.11.2021 року №359 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким завдано позивачу значних страждань та хвилювань, викликало тривогу, занепокоєння, стрес, відчай, сумніви, відчуття несправедливості, та як наслідок сприяло тривалій невизначеності, також стало підставою інших негативних переживань. Наведені у позові обставини підтверджують, що військовою частиною НОМЕР_2 безпідставно визнано встановленими обставини, які не мають місця в дійсності, та до яких ОСОБА_1 не має жодного відношення, тим самим йому спричинено значну моральну шкоду, тому позивач заявляє вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_2 завданої моральної шкоди у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Як зазначає позивач, оскаржуваний наказ від 26.11.2021 №359 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності надійшов до військової частини НОМЕР_3 14.12.2021 року та після його надходження 14.12.2021 року позивач був з ним ознайомлений. З підстав цього місячний строк оскарження такого наказу, відповідно до ч. 5 ст.122 КАС України, розпочався з дати ознайомлення з наказом, тобто з 14.12.2021 року, отже дотриманий позивачем.

Ухвалою суду від 17.02.2022 року, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Також цією ухвалою суд витребував від Головнокомандувача Збройних Сил України Міністерства оборони України та з Військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені копії доказів, які були підставою для прийняття наказу від 26.11.2021 року №359 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення попередження про неповну службову відповідність.

Станом на 29.07.2022 року витребувані докази та копії документів до суду не надходили.

Ухвалою суду від 29.07.2022 року витребувано з Військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені копії доказів, які були підставою для прийняття наказу від 26.11.2021 року №359 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення попередження про неповну службову відповідність, та зупинити провадження у справі для одержання витребуваних документів. Також витребувано від Головнокомандувача Збройних Сил України Міністерства оборони України належним чином засвідчені копії доказів, які були підставою для прийняття наказу від 26.11.2021 року №359 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення попередження про неповну службову відповідність. Зупинено провадження по справі №420/572/22 для одержання витребуваних документів.

23.08.2022 року від Військової частини НОМЕР_2 до суду надійшли витребувані матеріали.

Ухвалою суду від 06.09.2023 року поновлено провадження у справі.

Відповідно до відзиву Військової частини НОМЕР_2 , який надійшов до суду 23.08.2023 року, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Так, відповідач зазначив, що згідно оскаржуваного наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.11.2021 №359 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 16, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яке полягало у такому: не проведення протягом 2021 року не менше ніж двічі нарік оглядів, планових та раптових перевірок наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині; не видання з січня по червень 2021 року письмових наказів по стройовій частині, з питань бойової підготовки, служби військ, по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння; не видання з січня по травень 2021 року письмових наказів командира військової частини НОМЕР_3 про виплату грошової компенсації замість харчування.

Що стосується наданих позивачем наказів про призначення внутрішньо-перевірочних комісій та проведення комплексних перевірок, інвентаризацій медичного майна, автотехніки, перевірки виплат різних видів грошового забезпечення, 12 актів перевірки фактичної наявності пально-мастильних матеріалів на складі (підрозділі) військової частини НОМЕР_3 , відповідач послався на те, що позивач не надав жодного наказу про результати перевірок, а тим паче про результати наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, бо такі перевірки не проводились та не оголошувались наказом по військовій частині. Саме у цьому полягає порушення позивачем своїх обов`язків як командира військової частини, викладені в абзаці 17 статті 67 Статуту внутрішньої служби.

Відповідач стверджує, що командир військової частини НОМЕР_2 , дослідивши порушення допущені позивачем, надав клопотання до Головнокомандуючого про накладання дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність». При цьому дії Головнокомандуючого Збройних Сил України в даній справі при притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності регламентовані статтями 92-94 Дисциплінарного статуту.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди відповідач вважав, що позивачем не зазначено в чому полягає шкода і чим вона підтверджується, наявність причинного зв`язку між діями командування військової частини НОМЕР_2 і можливим протиправним наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.

Таким чином відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

З боку відповідача - Головнокомандуючого Збройних Сил України відзив на позовну заяву до суду не наданий.

Ухвалою суду від 06.09.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_2 про зупинення провадження у справі №420/572/22.

Ухвалою суду від 06.09.2023 року відмовлено у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_2 про залишення без розгляду позовної заяви у справі №420/572/22.

Інші заяви по суті справи, клопотання та докази учасниками справи не надавались.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем та перебуває на посаді командира 363 окремого батальйону охорони та обслуговування військової частини НОМЕР_3 . Призначений на вказану посаду наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.06.2019 року №176 о/с.

30.09.2019 року між позивачем - полковником ОСОБА_2 та Міністерством оборони України в особі Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України укладений Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.

На виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.09.2021 року №815 робочою групою військової частини НОМЕР_2 проведено перевірку стану справ та ведення господарської діяльності військової частини НОМЕР_3 , за результатами якої складений Акт перевірки, затверджений 17.09.2021 року інв. №1371 н/т.

Відповідно до загального висновку в акті перевірки, затвердженому 17.09.2021 року інв. №1371 н/т, за станом забезпеченості та утримання матеріальних засобів, озброєння та військової техніки, ведення обліку матеріальних засобів, стану військового господарства, організації служби військ в/ч НОМЕР_3 оцінюється «незадовільно» та не готова до виконання завдань за призначенням.

У зв`язку з цим, командиру в/ч НОМЕР_3 запропоновано: проаналізувати виявлені недоліки та до 23 вересня 2021 року скласти план усунення недоліків, виявлених в ході роботи комісії, взяти на особистий контроль їх усунення з щоденним заслуховуванням відповідних службових осіб; виявлені недоліки усунути до 27 жовтня 2021 року та доповісти рапортом на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 .

Військовою частиною НОМЕР_3 здійснено опрацювання виявлених недоліків та складено Акт усунення недоліків, виявлених робочою групою в/ч НОМЕР_2 під час перевірки стану справ та ведення господарської діяльності в/ч НОМЕР_3 , затверджений 27.10.2021р.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно Акту перевірки стану справ у в/ч НОМЕР_3 від 18.09.2021р. інвентарний №1371 та з метою усунення причин незадовільного стану справ і визначення кола винних осіб, наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 08.10.2021р. №904 «Про призначення службового розслідування» призначено провести службове розслідування стосовно посадових осіб в/ч НОМЕР_3 .

За наслідками проведеного службового розслідування, призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 08.10.2021 року №904, Комісією складено Акт службового розслідування, яким, серед іншого, запропоновано начальнику управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «попередження про неповну службову відповідність» за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абз.5 ст.11, ст.16, абз. 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю».

Так, в ході службового розслідування було встановлено, що командир в/ч НОМЕР_3 полковник ОСОБА_1 :

- не керував розробленням плану бойової підготовки військової частини на 2021 рік;

- не видавав у період з січня 2021 року по червень 2021 року письмові накази по стройовій частині з питань бойової підготовки, по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння, з питань служби військ;

- не проводив протягом 2021 року не менше ніж двічі на рік огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині;

- не видавав протягом січня-травня 2021 року накази командира в/ч НОМЕР_3 «Про виплату грошової компенсації замість харчування»;

- призначив на посаду в режимно-секретний орган військовослужбовця без наданого встановленим порядком допуску до державної таємниці (наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 28.02.2020р. №42).

08.11.2021 року командиром в/ч НОМЕР_2 видано наказ №1039 «Про результати службового розслідування», в абзаці 3 описової частини якого відображено зміст виявлених порушень командиром в/ч НОМЕР_3 полковником ОСОБА_1 (підпункти 1-5). Пунктом 1 резолютивної частини наказано начальнику управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абз.5 ст.11, ст.16, абзаців 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю» підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Позивач оскаржує дії військової частини НОМЕР_2 щодо направлення до Головнокомандувача Збройних Сил України клопотання про притягнення командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності - накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Водночас, судом встановлено, що наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 08.11.2021 року №1039 «Про результати службового розслідування» в частині встановлення порушень (підпункти 1-5 абзацу 3 описової частини) та в частині притягнення командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності був оскаржений позивачем у судовому порядку (адміністративна справа №420/24888/21).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2023 року, відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , ) про визнання незаконними та скасування підпунктів 1-5 абзацу 3 (стор. 1, 2), пункту 1 резолютивної частини (стор. 3) Наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 08.11.2021 року №1039 «Про результати службового розслідування» стосовно командира Військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 , стягнення з Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України у відшкодування завданої моральної шкоди 10000 грн.

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.11.2021 року №359 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за непроведення протягом 2021 року не менше ніж двічі на рік оглядів, планових та раптових перевірок наявності, стану збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині, невидання письмових наказів з питань бойової підготовки, служби військ, по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння та порушення вимог статей 11, 16, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Не погоджуючись із зазначеним наказом від 26.11.2021 року №359 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус позивача, як військовослужбовця, визначений Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999р. №548-XIV.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до абз.5 ст.11 Статуту внутрішньої військової служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, серед іншого, покладає на військовослужбовців обов`язок, серед іншого, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Статтею 16 Статуту №548-XIV передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.58 Статуту №548-XIV командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Командир (начальник) зобов`язаний: планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту; здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків; організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження. (ст.59 Статуту №548-XIV)

Відповідно до ст.66 Статуту №548-XIV командир бригади в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.

Згідно ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Дисциплінарний статут), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, серед іншого, шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на військовослужбовців, встановлено ст.48 Дисциплінарного статуту.

Згідно ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно ст.87 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Як встановлено судом, підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, згідно наказу від 26.11.2021 року №359 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», слугував наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 08.11.2021 року №1039 «Про результати службового розслідування», в абзаці 3 описової частини якого відображено зміст виявлених порушень командиром в/ч НОМЕР_3 полковником ОСОБА_1 (підпункти 1-5) та пунктом 1 резолютивної частини якого наказано начальнику управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абз.5 ст.11, ст.16, абзаців 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю», підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Водночас, судом встановлено, що наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 08.11.2021 року №1039 «Про результати службового розслідування» в частині встановлення порушень (підпункти 1-5 абзацу 3 описової частини) та в частині притягнення командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності був оскаржений позивачем у судовому порядку (адміністративна справа №420/24888/21).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02.05.2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2023 року, відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , ) про визнання незаконними та скасування підпунктів 1-5 абзацу 3 (стор. 1, 2), пункту 1 резолютивної частини (стор. 3) Наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 08.11.2021 року №1039 «Про результати службового розслідування» стосовно командира Військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 , стягнення з Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України у відшкодування завданої моральної шкоди 10000 грн.

Таким чином, судове рішення за результатами розгляду адміністративної справи №420/24888/21 має преюдиційне значення для вирішення позовних вимог у даній справі.

Згідно з постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2023 року, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено, а позивачем не спростовано, допущення ним порушень, про які йдеться у підпунктах 1-5 абзацу 3 описової частини наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2021р. №1039 «Про результати службового розслідування», за що в п.1 резолютивної частини вказаного наказу командир в/ч НОМЕР_2 правомірно наказав начальнику управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абз.5 ст.11, ст.16, абзаців 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю».

Як вбачається з матеріалів справи, в ході службового розслідування було встановлено, що командир в/ч НОМЕР_3 полковник ОСОБА_1 :

- не керував розробленням плану бойової підготовки військової частини на 2021 рік;

- не видавав у період з січня 2021 року по червень 2021 року письмові накази по стройовій частині з питань бойової підготовки, по тилу, технічній частині та служби ракетно-артилерійського озброєння, з питань служби військ;

- не проводив протягом 2021 року не менше ніж двічі на рік огляд, планові та раптові перевірки наявності, стану, збереження і правильного використання озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального, інших матеріальних засобів, їх бойової готовності з оголошенням результатів перевірок наказом по військовій частині;

- не видавав протягом січня-травня 2021 року накази командира в/ч НОМЕР_3 «Про виплату грошової компенсації замість харчування»;

- призначив на посаду в режимно-секретний орган військовослужбовця без наданого встановленим порядком допуску до державної таємниці (наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 28.02.2020р. №42).

З огляду на зазначене, 08.11.2021 року командиром в/ч НОМЕР_2 видано наказ №1039 «Про результати службового розслідування», пунктом 1 резолютивної частини якого наказано начальнику управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 , за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абз.5 ст.11, ст.16, абзаців 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю», підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Отже, обставини щодо наявності в діях позивача складу порушення у вигляді неналежного виконання обов`язків військової служби, вимог абз.5 ст.11, ст.16, абзаців 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю», встановлені рішенням суду в адміністративній справі №420/24888/21 та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені. Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 КАС України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Аналогічні підходи застосовані Верховним Судом у постановах від 28.04.2018 у справі №825/705/17, від 06.03.2019 у справі №813/4924/13-а, від 15.11.2019 у справі №826/198/16, від 12.10.2020 у справі №814/435/18, від 06.03.2020 у справі № 823/5064/15, від 17.11. 2021 у справі № 806/3572/17, від 07.02.2022 у справі №520/14170/19, від 22.06.2023 у справі № 260/1308/19.

Оскаржуючи наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.11.2021 року №359 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач посилається на відсутність в його діях/поведінці порушень, встановлених під час службового розслідування.

Однак, оцінку наведеним доводам позивача вже надано судом під час розгляду адміністративної справи №420/24888/21.

Позивачем не надано до суду інших доказів для спростування порушень, виявлених за результатами службового розслідування, ніж ті, яким надано оцінку під час розгляду адміністративної справи №420/24888/21.

Таким чином, оскільки позивачем не спростовано допущення ним порушень, про які йдеться у підпунктах 1-5 абзацу 3 описової частини наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2021р. №1039 «Про результати службового розслідування», за що в п.1 резолютивної частини вказаного наказу командир в/ч НОМЕР_2 правомірно наказав начальнику управління персоналу штабу в/ч НОМЕР_2 підготувати та направити встановленим порядком клопотання про притягнення командира в/ч НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог абз.5 ст.11, ст.16, абзаців 2, 4, 6, 9, 16, 24, 25, 26 ст.67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.21 Закону України «Про державну таємницю», суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дій військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо направлення до Головнокомандувача Збройних Сил України клопотання про притягнення командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» відсутні.

У відповідності зі ст.56 Дисциплінарного статуту, командир корпусу, командувач військ оперативного командування, командувач виду, окремого роду військ (сил) Збройних Сил України має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"ж" (до підполковника включно) статті 48 цього Статуту.

Згідно ст.ст. 92-94 Дисциплінарного статуту, якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

За перевищення наданої дисциплінарної влади командир несе відповідальність відповідно до законів України.

Старший командир не має права скасовувати або пом`якшувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, з причини суворості стягнення, якщо останній не перевищив наданої йому влади.

Старший командир має право скасовувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром, якщо він визнає, що стягнення не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, та накладати своєю владою більш суворі стягнення.

Старший командир (начальник) також може скасовувати дисциплінарні стягнення, накладені молодшим командиром (начальником), якщо стягнення накладено на військовослужбовця без достатніх на те підстав або з порушенням визначених законодавством строків чи порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Вирішуючи спір, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність» накладено на позивача без достатніх на те підстав або з порушенням визначених законодавством строків чи порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Що стосується доводів позивача про порушення порядку проведення службового розслідування, оскільки жодних пояснень від полковника ОСОБА_1 під час проведення вищевказаного службового розслідування комісія не просила надати, суд встановив таке.

Так, відповідно до п. 1, п. 3 розділу ІІ, п. 3 розділу ІІІ, п. 3 розділу ІV «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 року №608, цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Матеріалами справи підтверджується, що підстави проведення службового розслідування були доведені позивачу, однак в ході проведення розслідування ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом про відмову надавати пояснення від 23.10.2021 року (а.с. 96-97, том 2).

Отже, доводи позивача, якими він обґрунтує свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують.

При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі"Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, а тому відсутні підстави для визнання протиправними та скасування спірних наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.11.2021 року №359 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, яким на командира військової частини НОМЕР_3 полковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Позивач також заявив вимогу про стягнення з військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України завданої моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, задоволенню в порядку адміністративного судочинства вимоги про відшкодування шкоди має передувати задоволення вимоги щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, які є похідними, задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у позові, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 4-9, 21, 72, 74-78, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головнокомандувача Збройних Сил України Міністерства оборони України (Повітрофлотський просп., 6, м. Київ-168, 03168, ), Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , ) про визнання незаконними дій, визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.