Справа № 200/4786/23
Суддя: Духневич О.С.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року Справа№200/4786/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Духневича О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2023 року (23 серпня 2023 року направлено засобами поштового зв`язку) до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неприйняття рішення про дострокове звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абзацу 3 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати відповідача достроково звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абзацу 3 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з січня 2023 року проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_2 . В липні 2023 року він звернувся до відповідача з рапортом щодо звільнення із лав Збройних Сил України, відповідно до абзацу 2 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через такі сімейні обставини: у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за матір`ю, яка згідно лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, що підтверджується доданими до рапорту документами.

Відповіддю на рапорт від 03.08.2023 № 5146 позивача повідомлено, що для підтвердження необхідності стороннього догляду йому слід надати довідку МСЕК, оскільки висновок лікарсько-консультативної комісії не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України.

Вважаючи дії відповідача щодо незвільнення з військової служби протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Духневичу О.С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.09.2023 відкрито провадження у справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Донецьким окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.

30.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначає, що для звільнення позивача за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема задля підтвердження необхідності стороннього догляду, позивач має надати висновок саме медико-соціальної експертної комісії про потребу особи з інвалідністю постійного догляду, що є необхідною умовою для прийняття законного рішення про звільнення військовослужбовця зі служби за цією правовою підставою. Разом з тим позивачем надано висновок лікарсько-консультативної комісії від 23.08.2023 № 100, який не є самостійною підставою для звільнення позивача з військової служби, оскільки такий висновок може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 позивач - ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

Крім того, згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої виконавчим комітетом Оваднівської сільської ради від 24.07.2023 № 196, за адресою АДРЕСА_3 позивач проживає з дружиною ОСОБА_3 , дочкою ОСОБА_4 , дочкою ОСОБА_5 , сином ОСОБА_6 та мамою ОСОБА_2 .

З січня 2023 року позивач призваний до лав Збройних Сил України за мобілізацією та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

В липні 2023 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

До рапорту позивач додав такі документи: копія паспорта НОМЕР_5 ОСОБА_2 ; оригінал довідки управління соціального захисту населення Володимирської районної державної адміністрації Волинської області; оригінал акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; оригінал довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; оригінал висновку ЛКК; оригінал висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі люди не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися № 100.

За наслідками розгляду вказаного рапорту відповідач відповіддю на рапорт від 03.08.2023 № 5146 відмовив позивачу у звільненні з військової служби, оскільки для підтвердження необхідності стороннього догляду йому слід надати довідку МСЕК. Висновок лікарсько-консультативної комісії не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України.

Вважаючи дії відповідача щодо незвільнення з військової служби протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі-Закон № 2232-XII).

Частинами 1, 2, 4-6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Водночас підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 232-XII і залежать від виду військової служби.

Так, підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

Зокрема пунктом 1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом 2 під час воєнного стану.

Судом встановлено, що позивач подав відповідачу рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За змістом відповідної норми військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена заключенням лікарсько-консультативної комісії № 100 від 23.04.2023, відповідно до якого ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, оскільки за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки.

Водночас відповідач не задовольнив відповідний рапорт, оскільки, як зазначено зокрема у відзиві на позовну заяву, висновок лікарсько-консультативної комісії не може бути підставою для звільнення військовослужбовця у зв`язку з необхідністю здійснення такого догляду над особою, віком понад 18 років.

Відтак, перевіряючи вищенаведені доводи та оцінюючи питання щодо допустимості медичного висновку лікарсько-консультативної комісії № 100 від 23.04.2023 для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю позивача, як підстави для його звільнення зі служби за сімейними обставинами, суд зазначає таке.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Водночас згідно з пунктом 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008 № 189, який зареєстрований в МЮУ 02.06.2021 за № 731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) до досягнення дитиною 16-річного віку.

Отже, в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК суд доходить висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Відтак суд погоджується з аргументами відповідача про те, що висновок лікарсько-консультативної комісії не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю позивача, оскільки для підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Крім того, суд враховує, що згідно з абзацом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Наведене додатково свідчить про те, що для осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Водночас позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його матір`ю разом з рапортом не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідача щодо його незвільнення зі служби.

Суд зазначає, що підпункт "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлює широке коло підстав для звільнення з військової служби, а абзац відповідної норми, на яку посилається позивач, передбачає умову здійснення військовослужбовцем постійного догляду як за повнолітними (хворою дружиною (чоловіком), батьками своїми чи дружини (чоловіка)), так і неповнолітними (дитина) особами, у зв`язку з чим передбачено надання різних підтверджуючих документів: медичного висновку МСЕК або медичного висновку ЛКК). Відповідні медичні документи не є тотожними, як помилково вважає позивач, а відтак для з`ясування належності того чи іншого документа у конкретному випадку необхідно звертатися саме до підзаконних нормативно-правових актів, зокрема тих, які проаналізовані судом вище.

На думку суду, нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12.06.2013 № 413 не суперечать Закону № 2232-XII, а лише деталізують його положення з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова.

Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу норми постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

Отже, медичний висновок лікарсько-консультативної комісії № 100 від 27.04.2023 не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки такий може підтверджувати відповідні обставини (постійного стороннього догляду за хворим) лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Враховуючи наведене суд вважає правильними доводи відповідача про те, що наданий позивачем разом з рапортом медичний висновок ЛКК не є належним підтверджуючим документом для його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

Відповідно до статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судового збору не здійснюється у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 72-77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 КАС, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич