Справа № 300/327/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 300/327/23 пров. № А/857/9588/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську суддею Чуприною О. В.) в адміністративній справі № 300/327/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі також - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 2) за № 54 від 16.12.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 1) призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 19.09.2022, з дня звернення з заявою про призначення пенсії.

Позов обґрунтовував тим, що 09.12.2022 звернувся через веб-портал до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Вказана заява за принципом екстериторіальності передана та розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, яке прийняло рішення № 54 від 16.12.2022 про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах. Вказане рішення відповідача 2 мотивовано тим, що в нього відсутній необхідний пільговий стаж, передбачений пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає зазначену відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною, оскільки ним подано пенсійному органу трудову книжку, уточнюючі довідки. На думку позивача, відповідач безпідставно не врахував до пільгового стажу період навчання, а також період проходження військової служби, як це передбачено чинним законодавством, через не підтвердження атестації робочого місця, оскільки працівник не несе відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації робочих місця, а обов`язок такий покладений на керівника підприємства.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Харківській області і подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального та матеріального права, неправильно встановив обставини справи, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення ГУ ПФУ в Харківській області № 54 від 16.12.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах прийнято через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу. Так, згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 27 років 3 місяці 5 днів, а стаж на пільгових умовах за Списком № 2 - 12 років 4 місяці 09 днів. При підрахунку страхового стажу враховано всі періоди трудової діяльності позивача відповідно до трудової книжки.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Вважає, що аргументи апелянта є суто формальними та такими, що не знаходять свого відображення у нормах чинного законодавства України, а тому не можуть заслуговувати на увагу апеляційного суду.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1984 по 18.07.1985 навчався у Середньому професійно-технічному училищі № 6 м. Калуша Івано-Франківської області, що підтверджується копією диплому НОМЕР_1 18.07.1985 і записом № 1 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 29.07.1985 (а. с. 16, 17).

З 29.07.1985 він працював електрозварником третього розряду у Ремонтно-будівельному монтажному управління № 4 тресту "Калушхімремонт" та звільнений з цієї посади 14.05.1986 у зв`язку з призовом на строкову військову службу до Радянської армії, свідченням чого є записи за №№ 2, 3 трудової книжки позивача (а. с. 17).

У період з 21.05.1986 по 31(27).05.1988 позивач проходив строкову військову службу у Радянській армії (запис № 4 трудової книжки), що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_3 від 20.05.1986 (зворотній бік а. с. 17, 44).

05.09.1988 ОСОБА_1 прийнятий на роботу у Ремонтно-механічний завод Калуського виробничого об`єднання "Хлорвініл" у цех металоконструкцій електрозварником ручної зварки четвертого розряду, а з 01.07.1991 зарахований електрозварником ручної зварки четвертого розряду цеху по виготовленню металоконструкцій дільниці по виготовленню металоконструкцій згідно з укладеним контрактом (зворотній бік а. с. 17).

Згідно із записом № 7 трудової книжки Калуське виробниче об`єднання "Хлорвініл" 22.10.1991 реорганізоване в концерн "Хлорвініл" (зворотній бік а. с. 17).

З 01.09.1992 позивачу присвоєний п`ятий розряд електрозварника ручної зварки цього ж цеху і дільниці згідно з укладеним контрактом, про що вчинено запис № 8 трудової книжки (зворотній бік а. с. 17).

Державний концерн "Хлорвініл" 31.08.1994 перейменовано у Державний концерн "Оріана", на підтвердження чого вчинено запис № 9 (зворотній бік а. с. 17).

Відповідно до наказу № 143 від 03.03.1995 Ремонтно-механічний завод перейменовано у завод "Техмаш" (запис № 10 у трудовій книжці; а. с. 18).

Згідно відбитку штампу у трудовій книжці позивача за № 11 (а. с. 18) Державний концерн "Оріана" перетворено у Відкрите акціонерне товариство "Оріана" на підставі наказу Фонду Державного майна України від 29.12.1995 за № 65-АТ (Державна реєстрація 12.01.1996, реєстраційне свідоцтво № НОМЕР_4 ).

У зв`язку із введенням в дію нового Класифікатора професій ДК 003-95 попередня назва професії позивача згідно запису № 12 у трудовій книжці уточнена: електрозварник ручного зварювання (а. с. 18).

Як свідчить запис № 13, на базі заводу "Техмаш", що діяв на правах структурної одиниці ВАТ "Оріана", 09.08.1999 створено Дочірнє підприємство "Завод "Техмаш" ВАТ "Оріана" (а. с. 18).

ОСОБА_1 27.05.2002 звільнений з роботи на вказаному підприємстві за угодою сторін (запис № 14).

Надалі, 09.04.2003 позивач прийнятий на роботу електрозварником ручного зварювання у ВАТ Калуський завод "Будмаш", а з 01.09.2003 - звільнений з роботи згідно записів №№ 15, 16 трудової книжки (а. с. 18).

Після досягнення 55-річного віку позивач 09.12.2022 звернуся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, до якої долучив відповідні документи на підтвердження страхового і пільгового стажу (а. с. 86 - 87).

Вказані документи досліджувались відповідачем 2 при прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії позивача, та наявні у відповідача 1, оскільки подані останнім суду як докази на підтвердження обставин справи (а. с. 88 - 112).

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 16.12.2022 за № 54, прийнятого за наслідками розгляду заяви позивача в порядку екстериторіальності, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з підстав відсутності у позивача необхідного загального (29 років) і пільгового (12 років і 6 місяців) стажу роботи, визначеного положеннями пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а. с. 135 - 136).

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, до загального страхового і пільгового стажу позивача враховано всі періоди роботи, згідно з доданими документами. В цьому випадку відповідач 2 вказав про наявність у позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії страхового стажу 27 років 3 місяці 5 днів, в тому числі пільгового стажу - 12 років 4 місяці 9 днів (а. с. 135 - 136).

Не погоджуючись із рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 16.12.2022 за №54 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 19.09.2022, оскільки у нього є всі передбачені пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах, а саме: він досяг 55 років; має стаж роботи не менше 25 років, з яких пільговий стаж за списком № 2 не менше 12 років 6 місяців (з урахуванням висновку суду щодо зарахування до пільгового стажу спірного періоду роботи, навчання і проходження військової служби).

З метою ефективного захисту такого права та забезпечення реальної гарантії щодо дії верховенства права в спірних правовідносинах, суд вважав за необхідне визнати протиправним і скасувати оскаржуване рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 01.09.1984 по 18.07.1985, з 29.07.1985 по 14.05.1986, з 21.05.1986 по 27.05.1988, з 30.07.1991 по 31.07.1991, з 19.08.1991 по 31.08.1991, з 16.09.1991 по 30.09.1991, з 28.08.1993 по 31.08.1993, з 26.04.1994 по 30.04.1994, з 31.10.1994 по 02.11.1994, з 31.12.1994 по 01.01.1995, з 30.04.1995 по 30.04.1995, з 15.09.1995 по 30.09.1995, з 17.10.1995 по 27.10.1995, з 31.12.1995 по 05.01.1996, з 29.12.1996 по 07.01.1997, з 30.04.1997 по 02.05.1997, з 30.06.1997 по 30.06.1997, з 28.10.1997 по 31.10.1997, з 27.12.1997 по 31.12.1997, з 04.03.1998 по 04.03.1998, з 28.03.1998 по 04.04.1998, з 05.04.1998 по 04.05.1998, з 28.05.1998 по 31 05 1998, з 26.07.1998 по 04.08.1998, з 27.09.1998 по 05.10.1998, з 11.11.1998 по 05.05.1999, з 27.08.1999 по 05.09.1999, з 16.12.1999 по 31.12.1999, з 25.06.2000 по 07.07.2000, з 28.08.2000 по 31.08.2000, з 29.10.2000 по 04.11.2000, з 25.12.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 06.01.2001, з 25.02.2001 по 05 03 2001, з 26.04.2001 по 02.05.2001, з 30.12.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 05.01.2002, з 30.04.2002 по 01.05.2002, з 09.04.2003 по 01.09.2003.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 N 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені статтею 114 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Аналогічні положення закріплено в статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII.

Відтак, в силу пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення 55 років для чоловіків і при стажі роботи не менше 30 років (з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років) у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Водночас, рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в коментованій вище редакції) визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.

У спірних правовідносинах слід враховувати, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (стаття 152 Конституції України).

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 регламентовано, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 за № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: … б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам...».

При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону № 1788-XII до внесення змін Законом № 213-VIII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону № 1788-XII до внесення змін Законом № 213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

У Законі № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Відтак, статтею 13 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

За висновками пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Вказаними положеннями Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Тобто, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. При цьому, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

З урахуванням вказаного, стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та № 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що:

- по перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника;

- по друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування;

- по третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Аналогічна правова позиція сформована у рішенні Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 360/3611/20 (зразкова справа), з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021.

Таким чином суд вважає помилковими доводи скаржника про відсутність у позивача необхідного загального страхового стажу 29 років, оскільки такий стаж згідно оскаржуваного рішення становить 27 років 3 місяці 5 днів, що є достатнім (більше 25 років) з урахуванням умов призначення пільгової пенсії за списком № 2, визначених Законом №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020.

Щодо доводів відповідача про відсутність у позивача необхідного пільгового стажу роботи по списку № 2 (12 років і 6 місяців), у зв`язку з неподанням останнім уточнюючої довідки про пільговий стаж роботи електрозварником у Ремонтно-будівельному монтажному управління № 4 тресту "Калушхімремонт" за період з 29.07.1985 по 14.05.1986, що в свою чергу виключає можливість зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1984 по 18.07.1985 у Середньому Професійно-технічному училищі № 6 м. Калуша і період проходження військової служби з 21.05.1986 по 27.05.1988, колегія суддів зазначає таке.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за № 58 (надалі також - Інструкція № 58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції № 58).

Як встановлено судом, у позивача є трудова книжка серії НОМЕР_2 від 22.07.1982, яка надана останнім відповідачам при зверненні із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах (а. с. 11 - 14).

Вказана трудова книжка містить записи про навчання ОСОБА_1 у Середньому професійно-технічному училищі № 6 м. Калуша, про період проходження військової служби у Радянській Армії з 21.05.1986 по 31.05.1988, про роботу у Ремонтно-будівельно-монтажному управлінні № 4 м. Калуша тресту "Калушхімремонт" з 29.07.1985 по 14.05.1986, у Ремонтно-механічному заводі, Заводу "Техмаш", ДП "Завод Техмаш" ВАТ "Оріана" з 05.09.1988 по 27.05.2002, у ВАТ "Калуський завод "Будмаш" з 09.04.2003 по 01.09.2003.

Записи №№ 1 і 4 про період навчання позивача з 01.09.1984 по 18.07.1985 і період проходження військової служби з 21.05.1986 по 31.05.1988, вчинені на підставі диплому НОМЕР_1 від 18.07.1985 і військового квитка НОМЕР_3 від 20.05.1986, копії яких є в матеріалах справи (а. с. 16).

Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаних підприємств та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості і достовірності.

Колегія суддів зазначає, що 21.08.1992 вступив в дію Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за № 442 (надалі по тексту також - Порядок № 442).

Цим Порядком встановлено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, які можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та розробленими Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (надалі по тексту також - Мінпраці України) від 01.09.1992 за № 41 (надалі по тексту також - Методичні рекомендації).

Зміст зазначених нормативних актів свідчить, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць за приписами Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Пунктами 8, 9 Порядку № 442 передбачено, що відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці України разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Пунктом 3 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за № 383 (далі також - Порядок № 383) визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

За ввесь спірний період роботи ОСОБА_1 чинними були Списки виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 за №1173 (далі також - Постанова № 1173), Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 за № 10 (далі також - Постанова № 10), Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за № 162 (далі також - Постанова № 162).

У період роботи ОСОБА_1 електрозварником у Ремонтно-будівельному монтажному управління № 4 тресту "Калушхімремонт" за період з 29.07.1985 по 14.05.1986 чинними були Списки виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затверджені постановою №1173.

Відповідно до розділу XXXІІ "Загальні професії" Постанови № 1173 посада "електрозварювальник" віднесена до Списку № 2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах.

Розділом XXXIII "Загальні професії" Постанови № 10 і Розділом XXXIII "Загальні професії" Постанови № 162 посада "електрозварювальник" віднесена до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Враховуючи зазначене, професія електрозварника присутня у всіх Списках № 2.

Так, у пункті 4.2 коментованого Порядку № 383 йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

У відповідності до пунктів 4.3, 4.4, 4.5 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо атестація була вперше проведена після 21.08.1997, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.1992, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Якщо ж атестація з 21.08.1992 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Отже, з 21.08.1992 підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім наявність професії і виробництва у відповідних Списках та підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць, проведення якої передбачено вищевказаним Порядком № 442, за умови зайнятості працівника на вищеназваних роботах не менш як 80 % робочого часу, встановленого для відповідного виробництва. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

Водночас, Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 за № 442, передбачено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених відповідною постановою Кабінету Міністрів України, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Абзацом 2 пункту 4 вказаного Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Особа, яка працює на посаді, віднесеній до списків №№ 1, 2, робоче місце по якій підлягає атестації відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII.

Отже, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

З наведеного видно, що в силу вимог пункту 3 Порядку № 383 до 21.08.1992, а відтак і за період роботи ОСОБА_1 з 29.07.1985 по 14.05.1986, атестація робочих місць за умовами праці та врахування результатів її проведення для зараховування всього періоду роботи на відповідних посадах або за професіями до пільгового стажу, - не вимагалося. При цьому достатньо було лише віднесення займаної посади до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи.

Як зазначено вище, згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Видача уточнюючої довідки передбачена чинним законодавством України і має на меті забезпечення права особи на отримання пенсії, оскільки відомості, які в ній зазначаються, стосуються конкретної особи щодо періоду її роботи і умов праці, у зв`язку з чим при її видачі юридичні особи, установи, організації керуються виключно тими відомостями, які містяться в первинних документах. Тобто, уточнююча довідка є офіційним документом, форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 637, і роботодавець за правильність відомостей зазначених у ній несе відповідальність, у зв`язку з чим підприємство не може на власний розсуд відкликати або скасовувати видану довідку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2019 (справа № 362/7962/15).

У спірному випадку позивачем надано відповідачу трудову книжку, де є записи за №№ 2 і 3 про період роботи ОСОБА_1 з 29.07.1985 по 14.05.1986 електрозварником у Ремонтно-будівельному монтажному управління № 4 тресту "Калушхімремонт".

Записи у трудовій книжці позивача внесено відповідно з чинним на час внесення цих записів, законодавством, зокрема, постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 16.11.1973 за № 529 "Про трудові книжки робітників і службовців" (ЗП УРСР, 1973 р., №11, ст. 88) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 за № 162. Такі записи щодо періоду роботи не містять жодних виправлень, закреслень тощо.

Вказані нормативно-правові акти на той час не визначали необхідність внесення до трудової книжки запису про період роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і відповідно до найменування Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, як цього вимагає Інструкція № 58, положення якої, в тому числі пункт 2.14 розділу 2, набрали чинності в 1993 році.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посада позивача електрозварника входить до Списку № 2, водночас проведення атестації робочих місць за умовами праці до 21.08.1992 нормами чинного законодавства не передбачено.

Відомості щодо такого періоду роботи позивача, зазначені у трудовій книжці, відповідачами під сумнів не ставляться та повністю зараховані до загального страхового стажу.

При цьому, аргументи відповідача про неможливість підтвердження пільгового характеру праці позивача за час роботи у Ремонтно-будівельному монтажному управління № 4 тресту "Калушхімремонт" за період з 29.07.1985 по 14.05.1986 з огляду на ненадання уточнюючої довідки є безпідставними, виходячи із такого:

- по перше, у дослідженому випадку суд не виявив умову, існування якої вимагає витребування у позивача уточнюючої довідки підприємства або його правонаступника, так як, на переконання суду, у трудовій книжці за період з 29.07.1985 по 14.05.1986 є достатні відомості про найменування посади, виконання роботи на якій надає право на пенсію на пільгових умовах (пункт 20 Порядок № 637);

- по друге, запис трудової книжки за такий період (з 29.07.1985 по 14.05.1986) не містить даних про не зайнятість позивача повний робочий день, в тому числі відповідачі не надали суду докази, зміст яких міг би свідчити про існування обґрунтованого сумніву у підтвердження такої обставини;

- по третє, право особи на соціальний захист, за встановлених обставин, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, необхідність якого не доведена відповідачами.

При цьому, збереження тих чи інших відомостей у документальній формі про обставини трудової діяльності, окрім трудової книжки, не може контролюватись пенсіонером, відповідно, на нього не повинна покладатись відповідальність за їх відсутність.

В контексті вказаного необхідно також ураховувати приписи пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1 (далі також - Порядок № 22-1), за змістом якого право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у абзаці 7 пункту 4.7 Порядку № 22-1.

У спірних правовідносинах орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження стажу позивача, що, на переконання суду, є порушенням вищезазначених норм.

За таких обставин пенсійний орган фактично переклав на позивача тягар доказування власного неперевіреного сумніву у достовірності документів, отриманих особою, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

У ході розгляду цієї адміністративної справи ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та ГУ ПФУ в Харківській області не спростували допустимими і належними доказами відомості вказані у трудовій книжці, в тому числі в частині перебування на посаді і виконання праці зі шкідливими умовами праці.

Відтак суд вказує про необхідність зарахування до пільгового стажу позивача період його роботи за професією електрозварника з 29.07.1985 по 14.05.1986 у Ремонтно-будівельному монтажному управління № 4 тресту "Калушхімремонт".

Разом з тим, відповідно до записів трудової книжки і диплому, працевлаштуванню позивача (з 29.07.1985 по 14.05.1986) передувало навчання за професією електрозварника у Середньому професійно-технічному училищі № 6 м. Калуша з 01.09.1984 по 18.07.1985, а після спірного періоду роботи (з 29.07.1985 по 14.05.1986) ОСОБА_1 призваний на строкову військову служби у Радянську Армії де проходив її з 21.05.1986 по 27.05.1988, що підтверджується військовим квитком (а. с. 44, 45).

Відповідно до пункту "в", "д" частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Приписами пункту 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого Радою Міністрів СРСР від 03.08.1972 за № 590, передбачено, що крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також:

- згідно пункту "з" навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і так далі) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та з перекваліфікації;

- відповідно до пункту "к" служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах; служба у військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВД, НКГБ, МГБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба в органах міліції. Перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в установленому порядку.

При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій по старості та інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці та в гарячих цехах і на інших роботах з важкими умовами праці (підпункти "а" і "б" пункту 16), і пенсій у зв`язку з втратою годувальника членам їх сімей, а також пенсій по старості працівницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах "к" і "л", прирівнюються за вибором яка звернулася за призначенням пенсії або до роботи, яка передувала даного періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду. Період, зазначений у підпункті "з", прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за № 2011-XII від 20.12.1991 визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно з частиною першою статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» за № 103/98-ВР від 10.02.1998 час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Враховуючи те, що позивач через 29 днів після закінчення навчання у Середньому професійно-технічному училищі № 6 працевлаштувався у Ремонтно-будівельне монтажне управління № 4 тресту "Калушхімремонт" електрозварником та на час призову на строкову військову службу працював за професією "електрозварник", суд вважає, що спірні періоди навчання і військової служби підлягають зарахуванню до пільгового стажу для призначення пенсії за Списком № 2.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про те, що на час звернення до відповідача з заявою позивач мав право на пенсію на пільгових умовах, оскільки він досяг 55 років; мав стаж роботи не менше 25 років, з яких пільговий стаж за списком № 2 не менше 12 років 6 місяців.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років є протиправним та підлягає скасуванню.

А також з тим, що з метою ефективного захисту такого права та забезпечення реальної гарантії щодо дії верховенства права в спірних правовідносинах необхідно зобов`язати орган пенсійного фонду призначити ОСОБА_1 з 19.09.2022 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 01.09.1984 по 18.07.1985, з 29.07.1985 по 14.05.1986, з 21.05.1986 по 27.05.1988, з 30.07.1991 по 31.07.1991, з 19.08.1991 по 31.08.1991, з 16.09.1991 по 30.09.1991, з 28.08.1993 по 31.08.1993, з 26.04.1994 по 30.04.1994, з 31.10.1994 по 02.11.1994, з 31.12.1994 по 01.01.1995, з 30.04.1995 по 30.04.1995, з 15.09.1995 по 30.09.1995, з 17.10.1995 по 27.10.1995, з 31.12.1995 по 05.01.1996, з 29.12.1996 по 07.01.1997, з 30.04.1997 по 02.05.1997, з 30.06.1997 по 30.06.1997, з 28.10.1997 по 31.10.1997, з 27.12.1997 по 31.12.1997, з 04.03.1998 по 04.03.1998, з 28.03.1998 по 04.04.1998, з 05.04.1998 по 04.05.1998, з 28.05.1998 по 31 05 1998, з 26.07.1998 по 04.08.1998, з 27.09.1998 по 05.10.1998, з 11.11.1998 по 05.05.1999, з 27.08.1999 по 05.09.1999, з 16.12.1999 по 31.12.1999, з 25.06.2000 по 07.07.2000, з 28.08.2000 по 31.08.2000, з 29.10.2000 по 04.11.2000, з 25.12.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 06.01.2001, з 25.02.2001 по 05 03 2001, з 26.04.2001 по 02.05.2001, з 30.12.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2002 по 05.01.2002, з 30.04.2002 по 01.05.2002, з 09.04.2003 по 01.09.2003.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року в адміністративній справі № 300/327/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин