Справа № 140/19061/23
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в розстроченні виконання рішення суду

02 листопада 2023 року ЛуцькСправа № 140/19061/23
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

з участю секретаря судового засідання Поторась О.О.,

представника заявника Чабана Р.Л.,

представника позивача Головатої І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) звернулося із позовною заявою до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу в розмірі 1 265 457 грн 67 коп.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.09.2023, яке набрало законної сили 03.10.2023, адміністративний позов задоволено повністю, вирішено стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід Державного бюджету податковий борг в розмірі 1 265 457 (один мільйон двісті шістдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень 67 копійок.

Адвокат Чабан Р.Л. 19.10.2023 звернувся із заявою про розстрочення виконання рішення суду від 01.09.2023 в адміністративній справі №140/19061/23 на 12 місяців, шляхом сплати боргу рівними частинами до 10 числа кожного місяця в сумі 105 454 грн 81 коп., починаючи з листопада 2023 року.

Подана заява вмотивована наступним:

- відповідач визнає наявність заборгованості по сплаті податків та зборів, що заявлені до стягнення позивачем, однак наразі не має фінансової можливості здійснити сплату податку, зборів та штрафний санкцій одним платежем;

- рівень доходів відповідача є замалим, хоча він нещодавно розпочав здійснювати підприємницьку діяльність і прагне її продовжити, отримані доходи з врахуванням коштів, які він може взяти у позику дозволить йому здійснити сплату податкового боргу на протязі 1 року;

- не надання розстрочення платежу та примусове стягнення податкового боргу через виконавчу службу створить лише ситуацію за якої відповідач не зможе здійснювати свою діяльність (рахунки буде заблоковано та розпочнеться процес стягнення коштів за рахунок майна, яке ним використовується у підприємницькій діяльності та як місце проживання його сім`ї (дружина та двоє малолітніх дітей);

- на території України діє режим воєнного стану, що також впливає на можливість отримання доходу.

На адресу суду 01.11.2023 надійшло заперечення представника позивача, в якому вона просить в задоволенні поданої заяви відмовити з тих підстав, що така заява містить недостатньо обґрунтувань щодо розстрочення грошового зобов`язання, оскільки відсутній аналіз фінансового стану та розрахунок прогнозних доходів платника, що гарантують виконання графіка розстрочення. Крім того, представником вказано, що розстрочення податкового боргу повинно відбуватись згідно з вимогами Податкового кодексу України та відповідних постанови КМУ та наказу Міністерства доходів і зборів України.

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви та її обґрунтування, додатково надавши довідку про обіг коштів по рахунку в банківській установі на підтвердження можливості вносити щомісячні платежі в сумі 105 454 грн 81 коп. у випадку розстрочення суми податкового боргу на 1 рік.

Представник позивача підтримала заперечення проти поданої заяви, просила в задоволенні її вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява відповідача не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно із статтею 139-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Право особи на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статтею 6 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності за її межами.

Разом з тим, за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторона справи може звернутися до адміністративного суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення.

Фактично, розстрочення виконання рішення є однією з процесуальних гарантій виконання рішення.

Стаття 378 КАС України передбачає загальну процедуру відстрочення і розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина третя статті 378 КАС України).

Згідно із положеннями частини 4 статті 378 КАС України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, з аналізу вищенаведеної норми вбачається, що вона не містить конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Наведені вище положення КАС України не містять застережень щодо можливості визначення у інших правових актах відповідних обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення та необхідності їх врахування судом при вирішенні цього питання.

Водночас, інститут розстрочення та відстрочення податкового боргу платника податків, що регулюється статтею 100 Податкового кодексу України (далі - ПК України), є елементом процедури погашення податкового боргу платників податків в межах адміністрування податків та зборів як сукупності рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом (підпункт 14.1.1-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), що узгоджується з визначеною у статті 1 сферою дії Податкового кодексу України.

Розстрочення/відстрочення виконання судового рішення, що передбачено нормами КАС України за своєю суттю відрізняється від розстрочення/відстрочення, передбаченого статтею 100 ПК України; вказані процедури реалізуються різними суб`єктами (відповідно судами та контролюючими органами) й за ініціативою різних осіб (розстрочення/відстрочення виконання судового рішення може відбуватись за заявою особи, яка бере участь у справі, сторони виконавчого провадження або за ініціативою суду, тоді як питання відстрочення/розстрочення податкового боргу може бути порушено виключно платником податків), а також різняться їх нормативним регулюванням (положення КАС України та ПК України).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що інститути розстрочення/відстрочення податкового боргу платника податків та розстрочення/відстрочення виконання судового рішення не можуть ототожнюватись, а відтак, розглядаючи питання відстрочення виконання судового рішення, необхідним є застосування положень КАС України.

При цьому, інститут розстрочення виконання судового рішення спрямований на вжиття таких заходів, які б дозволили виконати боржнику судове рішення протягом певних проміжків часу у відповідних частинах.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.03.2020 року по справі №820/1509/17.

Разом з тим, наведена вище норма статті 378 КАС України не містить конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).

В частині правової оцінки наданих заявником доказів суд повинен дослідити питання про те, чи достатньо наведених заявником обставин для прийняття рішення про розстрочення виконання судового рішення, яким стягнуто податковий борг.

У відповідності до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

Питання розстрочення або відстрочення постанови суду знаходяться в площині процесуального права. Разом із тим підстави, а саме наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), залежать від предмету спору, у межах спірних правовідносин від правової природи податкового боргу.

Суд зважає на ту обставину, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року.

При цьому, суд враховує умови роботи відповідача у зв`язку із установленим на всій території України воєнного стану.

Разом з тим, посилання відповідача на запровадження на території України правового режиму воєнного стану, на думку суду, не може бути самостійною підставою для висновку про неможливість виконання рішення суду, а зазначенні посилання відповідача носять досить загальний характер.

Надаючи оцінку таким доводам заявника, як на підставу для розстрочення виконання рішення суду, як відсутність фінансової можливості здійснити сплату податкового боргу одним платежем, замалий рівень доходів і т.д., суд вважає за необхідне зазначити, що будь-яких доказів щодо наявного фінансового стану, наявності / відсутності майна, коштів на усіх рахунках тощо позивачем не надано, в той час як довідка про обіг коштів на одному з рахунків у банківській установі за період з 01.07.2023 по 30.10.2023 таким доказом не є.

При цьому, суд також враховує той факт, що фактично вся сума податкового боргу виникла внаслідок донарахування грошових зобов`язань в лютому 2019 року та стала узгодженою внаслідок прийняття Восьмим ААС постанови від 06.04.2022 в адміністративній справі №140/403/19 (залишена без змін постановою КАС ВС від 25.08.2022), однак в період часу з 06.04.2022 (29.08.2022) до набрання законної сили рішенням в даній адміністративній справі (03.10.2023) відповідачем не було вчинено дій не лише щодо повного, але й часткового погашення податкового боргу.

Суд першочергово враховує, що розстрочення виконання судового рішення - це встановлення порядку сплати заборгованості, який передбачає систематичне та регулярне погашення боргу.

З урахуванням наведеного, оцінюючи в сукупності наведені відповідачем (представником відповідача) доводи на обґрунтування своєї заяви про розстрочення виконання судового рішення, суд вважає, що заявником не доведено винятковості зазначених випадків та не підтверджено їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд приходить до переконання про те, що подана заява про розстрочення виконання судового рішення є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 248, 256, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду від 01.09.2023 в адміністративній справі №140/19061/23, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Суддя В.В.Дмитрук