Справа № 400/11639/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 р. № 400/11639/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, просп. Соборний, 158Б, м. Запоріжжя, 69005, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,

про:визнання протиправним та скасування рішення від 02.08.2023 № 31; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про:

визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.08.2023 № 31 про відмову в проведенні перерахунку пенсії;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити позивачці пенсію за віком згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII з 20.01.2023 з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати довідки від 12.01.2023 № 14/04.01-18 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), № 15/04.01-18 про складові заробітної плати для призначення пенсії особи, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, № 16/04.1-18 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), видані Адміністрацією Інгульського району Миколаївської міської ради.

Позов позивачка обґрунтовує тим, що 20.01.2023 вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення їй пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». Однак у відповідь отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.08.2023 № 31 про відмову у проведенні перерахунку, яке мотивоване недостатністю спеціального стажу державної служби, передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), а саме: робота на посадах в органах місцевого самоврядування не зараховується до стажу державної служби. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Просить його задовольнити повністю.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у відзиві на позовну заяву від 05.10.2023 заперечило проти позову, обґрунтувавши свою позицію тим, що:

відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», дія Закон № 889-VIII не поширюється на вказаних осіб, а тому періоди служби позивачки в органах місцевого самоврядування з 04.07.2021 не підлягають зарахуванню до стажу державної служби;

прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих документів є дискреційними повноваженнями Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, втручання до яких з боку суду є неприпустимим, а отже підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання його призначити, нарахувати і виплатити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 11.01.2023 відсутні;

оскільки органами Пенсійного фонду України рішення про призначення пенсії за віком державного службовця не приймалось, то й вимога позивачки про призначення пенсії за віком державного службовця з урахуванням поданих нею довідок про складові заробітної плати є передчасною.

У відзиві на позовну заяву від 17.10.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області просило суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відзив умотивовано тим, що:

відповідно до пункту 11 статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування;

час роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ до 04.07.2001, тобто по дату набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»;

станом на 01.05.2016 позивачка обіймала посаду в органах місцевого самоврядування і її стаж державної служби складав 13 років 06 місяців 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

21.09.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (без виклику сторін у судове засідання).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі її обставини в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Згідно із записами у трудовій книжці позивачки від 31.03.1978:

за №№ 12-17 вона працювала на посаді інспектора (виконуючого обов`язки завідувача) відділу ЗАГС Ленінського райвиконкому з 01.09.1987 по 08.06.1998;

за № 16 позивачка прийняла присягу державного службовця 26.04.1994;

за №№ 17-18 на посаді спеціаліста відділу ЗАГС Ленінського райвиконкому з 09.06.1998 по 01.03.2001;

за №№ 21-25 вона працювала на посаді начальника управління з гуманітарних питань, справ сім`ї, молоді і спорту Ленінського райвиконкому (адміністрації Ленінського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради) з 14.02.2002 по 20.10.2003;

за № 21 позивачка прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування 14.02.2002;

за №№ 26-31 вона працювала на посаді завідувача консультаційно-методичного відділу управління архівної роботи та урочистих подій виконавчого комітету Миколаївської міської ради з 21.10.2003 по 08.01.2014;

за №№ 32-33 на посаді головного спеціаліста загального відділу адміністрації Ленінського (Інгульського) району Миколаївської міської ради з 09.01.2014 по 15.08.2016;

за № 33 на посаді начальника відділу ведення Державного реєстру виборців адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради з 16.08.2016.

20.01.2023 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про перехід її з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону № 889-VIII.

У зв`язку з тим, що призначення / перерахунок пенсії здійснюється за екстериторіальним принципом, вищенаведена заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке 02.08.2023 прийняло рішення від 02.08.2023 № 31 про відмову у проведенні перерахунку (далі Рішення № 31), яким відмовлено позивачці у перерахунку пенсії з 20.01.2023.

Вказана відмова аргументована тим, що посади, які займала позивачка з 14.02.2002 по теперішній час, були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців до набрання чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Відповідно, робота на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби лише по 04.07.2001. Стаж державної служби позивачки станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII), без врахування періоду роботи в органах місцевого самоврядування становить 13 років 06 місяців 01 день.

Не погоджуючись з таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) (далі Закон № 3723-ХІІ) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII цей Закон набирає чинності з 1 травня 2016 року.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менше як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, жінки, які станом на 01.05.2016 мали не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, мають право на одержання пенсії державних службовців не залежно від місця роботи на час досягнення віку і наявності страхового стажу, встановлених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок міститься у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 у зразковій справі № 822/524/18 та у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року в справі № 295/16375/16-а, від 17.05.2021 у справі № 607/5615/17 та від 12.09.2023 у справі № 560/8328/22.

Пунктом 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII встановлено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Згідно з частиною третьою статті 46 Закону № 889-VIII порядок обчислення стажу державної служби затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Посади і органи, час роботи в яких зараховувався до стажу державної служби до 01.05.2016 (день набрання чинності Законом № 889-VIII) визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі Порядок № 283).

Відповідно до абзаців четвертого і тринадцятого пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) відповідно:

на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР;

на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно з Переліком державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, що є додатком до Порядку № 283, до відповідних органів належать, у тому числі, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

04.07.2001 набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування», відповідно до частини першої статті 2 якого посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Пунктом 4 Порядку № 283 встановлено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.

Відтак період роботи особи на посадах керівних працівників і спеціалістів структурних підрозділів виконавчих комітетів місцевих Рад депутатів трудящих (державних органах колишньої УРСР) та в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 по 30.04.2016 включно підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №735/939/17, від 19.03.2019 року у справі №357/1457/17 та від 17.05.2021 у справі № 607/5615/17.

Суд встановив, що відповідно до записів у трудовій книжці позивачки вона працювала у період з 01.09.1987 по 01.03.2021 на посадах інспектора, виконуючого обов`язки завідувача, головного спеціаліста відділу ЗАГС Ленінського райвиконкому, 26.04.1994 прийняла присягу державного службовця, а отже з 26.04.1994 вона займала посаду державного службовця.

Таким чином, у період з 01.09.1987 по 25.04.1994 позивачка працювала на посадах спеціалістів структурного підрозділу виконавчого комітету місцевої ради, період роботи на яких згідно з абзацом четвертим пункту 2 Порядку № 283 зараховується до стажу державного службовця.

Зі змісту записів №№ 12-17, 21-25 трудової книжки з 26.04.1994 до 01.03.2001 позивачка працювала на посаді державної служби.

14.02.2002 позивачка приняла присягу посадової особи місцевого самоврядування (запис № 21 трудової книжки) і з 14.02.2002 по день подання позову працює на посадах в органах місцевого самоврядування.

Як наслідок, період роботи позивачки з 14.02.2002 по 30.04.2016 включно також підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Позивачка до заяви від 20.01.2023 додала копію своєї трудової книжки, зазначені відомості у якій, враховуючи пункт 4 Порядку № 283, є достатніми для підтвердження відповідного її стажу державної служби.

Тому суд відхилив як необґрунтовані твердження відповідачів, зазначені ними у їх відзивах на позовну заяву, про те, що періоди служби позивачки в органах місцевого самоврядування з 14.02.2002 по 30.04.2016 не підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Таким чином, Рішення № 31 є протиправним і відповідачі зобов`язані були врахувати при призначенні пенсії державного службовця до стажу державної служби позивачки її періоди роботи як з 01.09.1987 по 01.03.2001 (13 років 06 місяців 01 день), так і з 14.02.2002 по 30.04.2016 (14 років 02 місяці 17 днів), що в загальному становить 27 років 08 місяців 18 днів.

Натомість позовні вимоги позивачки щодо урахування при призначенні їй пенсії державного службовця періоду її служби в органах місцевого самоврядування з 01.05.2016 не підлягають задоволенню.

Отже, станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Законом № 889-VIII) позивачка мала не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, а саме: 27 років 08 місяців 18 днів.

Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший і питання призначення пенсії неодноразово було проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року у справі № 21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі № 317/4184/16-а, від 11.07.2019 року у справі № 264/6292/16-а, від 13.02.2020 року у справі № 263/3478/17, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України «Про прокуратуру») та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону.

Станом на дату виникнення спірних правовідносин позивачка отримувала пенсію за віком, яка їй обчислювалася відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та не обіймала посади державного службовця.

Поряд з цим, позивачка має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відтак перехід позивачки із пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця згідно із Законом № 3723-ХІІ є призначенням їй нового виду пенсії.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування

Позаяк позивачка із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» звернулася до пенсійного органу 20.01.2023, тому таке право на призначення пенсії виникло в неї з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 20.01.2023.

Натомість суд відхилив аргументацію Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про те, що прийняття рішення про призначення пенсії в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є його дискреційними повноваженнями, втручання до яких з боку суду є неприпустимим, з таких підстав.

Про дискрецію органу виконавчої влади (адміністративний розсуд) йдеться у тих випадках, коли частина норми права, що містить юридичні наслідки, передбачає декілька варіантів можливої (допустимої) реакції органу виконавчої влади на події або дії учасників правовідносин. У цьому випадку, такому органу наданий певний простір, оскільки він може здійснювати вибір між декількома допустимими під кутом зору права рішеннями. Він може діяти або не діяти, а коли він діє, то обирає один або декілька можливих варіантів дій.

У разі, якщо законодавство передбачає прийняття певного конкретного рішення, то це не реалізація дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Як встановив суд, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняло оскаржуване рішення про відмову позивачці у призначені пенсії державного службовця лише у зв`язку з тим, що вона не мала достатнього стажу державної служби, а всім іншим критеріям (вік, страховий стаж) позивачка відповідала.

Оскільки суд прийшов до висновку про те, що позивачка мала необхідний стаж державної служби для призначення зазначеної пенсії, то у відповідачів в цьому випадку відсутня можливість обирати декілька можливих варіантів дій: призначати пенсію позивачці чи ні. Тобто дискреція відповідачів в цих правовідносинах відсутня, навпаки, вони зобов`язані призначити позивачці відповідну пенсію.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що похідні позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити позивачці пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» з 20.01.2023 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас суд врахував, що зареєстрованим місцем проживання позивачки є місто Миколаїв Миколаївської області. Тому суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати і виплатити їй пенсію державного службовця.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області врахувати довідки Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 12.01.2023 № 14/04.01-18, від 12.01.2023 № 15/04.01-18 і від 12.01.2023 № 16/04.1-18 суд зазначає таке.

У цій справі спір виник щодо права позивачки на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктом 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки територіальні органи Пенсійного фонду України не визнали цього права за позивачкою.

У свою чергу, вимоги позивачки зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївскій області обрахувати їй пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону та пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, з урахуванням заробітної плати, зазначеної в довідках від 12.01.2023 № 14/04.01-18, від 12.01.2023 № 15/04.01-18 і від 12.01.2023 № 16/04.1-18, виданих Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, є передчасним, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такими повноваженнями, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України.

Отже, така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Аналогічний правовий висновок міститься у рішенні Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 560/8328/22.

Відтак підстави для задоволення цієї позовної вимоги позивачки відсутні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Квитанцією від 11.09.2023, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачкою судових витрат у розмірі 1073,60 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову. З урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачці в загальному розмірі 536,80 грн (?1073,60 : 2 = ?536,80).

Оскільки цим рішенням задоволено позовні вимоги до двох відповідачів, тому необхідно стягнути з них судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: по 268,40 грн з кожного (?536,80 : 2 = ?268,40).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; ) і Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 02.08.2023 № 31 про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; ) призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ з 20.01.2023 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; код за ) судовий збір у розмірі 268 (Двісті шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005; ) судовий збір у розмірі 268 (Двісті шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 03 листопада 2023 року