Справа № 420/13806/20
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Скупінської О.В.,

при секретарі - Гудзікевич Я.А.,

за участю:

представника відповідача - Глущенко В.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 08.12.2020 надійшов позов ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України, в якому позивач просить:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби морського та річкового транспорту України «Про звільнення ОСОБА_1 »;

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління;

3. Стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що поштовим засобом, ОСОБА_1 отримав лист Державної служби морського та річкового транспорту України № 46/05-20 від 21.04.2020 із додатком, з якого його попереджалось про скорочення посади заступника начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління, яку я обіймаю, у зв`язку із введенням в дію з 01 квітня 2020 року структури і штатного розпису Морської адміністрації на 2020 рік. Крім того, в попередженні ОСОБА_1 вирішили повідомити, що по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення йому цього попередження ОСОБА_1 буде звільнено та припинено державну службу на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Слід зауважити, що в самому Попередженні від 21.04.2020, Морська адміністрація жодним чином не запропонувала ОСОБА_1 іншу роботу в Державній службі морського та річкового транспорту України. З початку червня 2020 року ОСОБА_1 почав багато хворіти. Однак, коли ОСОБА_1 намагався потрапити на роботу йому стало відомо, що його перепустка в морський порт «Чорноморськ» заблокована, у зв`язку з, нібито, його звільненням. 17 серпня 2020 року ОСОБА_1 склав відповідну заяву на ім`я Голови Морської адміністрації, в якій просив роз`яснити чи відповідають вказані обставини дійсності із долученням листків про мою непрацездатність з 05.06.2020 по 14.08.2020 р.р. Однак, в подальшому ОСОБА_1 отримав лист Морської адміністрації з відповіддю на його заяву, в якій його повідомили наступне: «…До Морської адміністрації надійшла моя заява ОСОБА_1 від 17.08.2020 року (реєстраційний номер від 19.08.2020 №14410/0/7-20) з листками непрацездатності та довідками, для підтвердження тимчасової непрацездатності у період з 05.06.2020 року по 14.08.2020 року включно. Враховуючи листок непрацездатності серії АДН №526759 від 06.06.2020 року та відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу» внесено зміни до наказу Державної служби морського та річкового транспорту України «про звільнення ОСОБА_1 » від 04.06.2020 року №278-к (наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 07.09.2020 року №464-к «Про внесення змін до наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.06.2020 року №278-к»). Так, у якості додатків до вказаного листа ОСОБА_1 отримав наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 07.09.2020 року №464-к, яким були внесенні до наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.06.2020 року №278-к «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , заступника начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління, з 05.06.2020 року по 12.06.2020 року включно, такі зміни: В абзаці першому пункту 1 слова та цифри « 09 червня 2020 року» замінити словами на цифрами « 15 червня 2020 року». Підстава: частина п`ята статті 87 Закону України «Про державну службу», листок непрацездатності серія АДН №526759 від 05.06.2020 року. Отже, саме наказ про звільнення ОСОБА_1 й досі не отримав, що додатково свідчить про незаконність звільнення та позбавлення можливості об`єктивно з ним ознайомитись, задля повного розуміння ситуації, що склалася, з метою оскарження його до суду. Підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади як вбачається є скорочення його посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису. Однак, повідомлення ОСОБА_1 про зміну саме істотних умов праці йому надано не було, так само як й він не надав заяву про незгоду зі зміною істотних умов праці. Слід визнати, що трудові гарантії ОСОБА_1 були порушені при звільненні за п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із чим повинні бути відновлені шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Чорноморського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України. Однак, трудову книжку, у відповідності до вимог КЗпП України, в день звільнення й досі ОСОБА_1 не отримував, про що свідчить відсутність відповідного підпису в його особовій справі, яка знаходиться в Морській адміністрації.

Справа 08.12.2020 була розподілена на суддю Цховребову М.Г .

Ухвалою від 14.12.2020 зазначений адміністративний позов залишено без руху, позивачу встановлено 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою від 20.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.02.2021 вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 27.05.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

28.07.2021 ухвалено продовжити розгляд справи за позовом ОСОБА_1

15.11.2021 керуючись положеннями ч. 3 ст. 194, ч.ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, суд за результатами підготовчого провадження закрив підготовче провадження та, з урахуванням положень ч. 7 ст. 181 КАС України, призначив справу до судового розгляду по суті на 26.11.2021.

Ухвалою суду від 04.02.2022 зупинено провадження у справі до відновлення в Одеському окружному адміністративному суді розгляду справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу.

Ухвалою суду від 18.10.2022 провадження у справі поновлено.

26.12.2022 протокольною ухвалою змінено назву відповідача на нову - Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, 14).

01.03.2023 суд вирішив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні

Розпорядженням керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 №608 справу №420/13806/20 було призначено до повторного автоматичного розподілу, за результатами якого 15.09.2022 головуючою суддею визначено Скупінську О.В.

Ухвалою судді від 20.09.2023 ухвалено прийняти до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Розпочати розгляд справи №420/13806/20 по суті спочатку. Призначити судове засідання на 10 жовтня 2023 року об 14 год 10 хв.

Ухвалою суду від 06.10.2023 ухвалено допустити представника відповідача - Глущенко Віту Василівну , до участі у судовому засіданні, призначеному на 10 жовтня 2023 року об 14 год 10 хв у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС. Допустити представника відповідача - Глущенко Віту Василівну, до участі у наступних судових засіданнях з розгляду справи № 420/13806/20 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

10.10.2023 ухвалено відкласти судове засідання на 19.10.2023 у зв`язку з неявкою позивача.

19.10.2023 суд ухвалив у задоволенні клопотання представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрації судноплавства) про залишення позову без розгляду - відмовити.

19.10.2023 судом оголошено перерву у судовому засіданні до 31.10.2023.

31.10.2023 у судове засідання позивач та його представник не з`явились, при цьому, матеріали справи містять заяви представника позивача, що надійшли до суду 16.03.2023 (т.2 а.с.235), 31.01.2023 (т.2 а.с.250) та 28.02.2023 (т.3 а.с.18) про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Як зазначено сторонами, ОСОБА_1 у період з 04.03.2019 по 09.06.2020 працював на посаді заступника начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління.

Матеріали справи містять наказ Державної служби морського та річкового транспорту України №73 від 26.03.2020 «Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік зі штатною чисельністю 226 осіб» (т.1 а.с.248), яким наказано ввести в дію з 01 січня 2020 року штатний розпис Державної служби морського та річкового транспорту України, що додається.

Додатком до наказу №73 від 26.03.2020 є штатний розпис Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік (т.1 а.с.249-250, т.2 а.с.1-6), відповідно до якого штат відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління складається з начальника відділу - капітана Чорноморського морського порту - 1 посада; заступника начальника відділу - 1 посада; головного спеціаліст - 3 посади; старшого державного інспектора - 1 посада; всього по відділу - 6 посад.

Державна служба морського та річкового транспорту України прийняла наказ №74 від 31.03.2020 «Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України» (т.1 а.с.143 зворот, 159), яким наказано ввести в дію з 01 квітня 2020 року структуру Державної служби морського та річкового транспорту України, що додається.

Додатком до наказу №74 від 31.03.2020 є структура Державної служби морського та річкового транспорту України (т.1 а.с.144-145, 160-162).

Державна служба морського та річкового транспорту України прийняла наказ №75 від 01.04.2020 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік» (т.1 а.с.145 зворот-146, 163-164), яким наказано ввести в дію з 01 квітня 2020 року штатний розпис Державної служби морського та річкового транспорту України, що додається.

Додатком до наказу №75 від 01.04.2020 є штатний розпис Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік (т.1 а.с.146 зворот-151, 165-175), відповідно до якого штат відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті Чорноморського міжрегіонального управління складається з посад: заступник начальника управління-начальник відділу - 1 посада; головний спеціаліст - 24 посади; старший державний інспектор - 10 посад; всього по відділу - 35 посад.

Матеріали справи містять попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення від 21.04.2020 №102 (т.1 а.с.15, 120-121, 189-190), відповідно до якого повідомлено, що у зв`язку із введенням в дію з 01 квітня 2020 року структури та штатного розпису Морської адміністрації на 2020 рік, відповідно до наказів Морської адміністрації від 31 березня 2020 року №74 «Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України», від 01 квітня 2020 року №75 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік» повідомляємо про скорочення посади заступника начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління, яку Ви обіймаєте. По закінченню 30 календарних днів з моменту вручення Вам цього попередження Вас буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмір двох середньомісячних заробітних плат. Крім того, повідомляємо, що Ви можете звернутися за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно.

Відповідно до повідомлення ОСОБА_1 від 01.04.2020 (т.1 а.с.185) на адресу Державної служби морського та річкового транспорту України, адресант надає інформацію щодо адреси фактичного місця проживання, електронної пошти та інших засобів телекомунікаційного зв`язку (контактний номер телефону), а саме:

-адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ;

-електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-контактний номер телефону: НОМЕР_1 .

Посадовими особами Державної служби морського та річкового транспорту України складено протокол №52 від 22.04.2020 (т.1 а.с.122-124, 191-193) фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, відповідно до якого, відповідно до Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1042 «Про затвердження Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку», фіксується факт доведення інформації до ОСОБА_1 , заступника начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління.

1.Підстава надання інформації:

Наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 01.04.2020 №75 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік», попередження про наступне звільнення від 21 квітня 2020 року №102.

2.Контактні дані державного службовця, за якими надіслано інформацію:

НОМЕР_1 , програмний додаток Viber

ІНФОРМАЦІЯ_1

АДРЕСА_2 .

Державна служба морського та річкового транспорту України прийняла наказ від 04.06.2020 №278-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (т.1 а.с.125, 194), яким наказано звільнити ОСОБА_1 , заступника начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління, із займаної посади 09 червня 2020 року, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Підстава: накази Морської адміністрації від 31.03.2020 №74 «Про введення в дію структури Державної служби морського та річкового транспорту України», від 01 квітня 2020 року №75 «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2020 рік», попередження про припинення державної служби ОСОБА_1 від 21.04.2020 №101, протокол фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку від 22.04.2020 №52.

Посадовими особами Державної служби морського та річкового транспорту України складено протокол №129/1 від 05.06.2020 (т.1 а.с.126-128, 195-197) фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, відповідно до якого, відповідно до Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1042 «Про затвердження Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку», фіксується факт доведення інформації до ОСОБА_1 , заступника начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління.

1.Підстава надання інформації:

Наказ Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.06.2020 №278-К «Про звільнення ОСОБА_1 ».

2.Контактні дані державного службовця, за якими надіслано інформацію:

НОМЕР_1 , програмний додаток Viber, Telegram.

Матеріали справи містять листки непрацездатності (т.1 а.с.17 зворот, 18 зворот, 19, 19 зворот), відповідно до яких ОСОБА_1 звільнений від роботи з 05.06.2020 по 12.06.2020, з 14.07.2020 по 21.07.2020, з 22.07.2020 по 24.07.2020, з 27.07.2020 по 14.08.2020.

Також, матеріали справи містять довідку №107 від 03.07.2020 про тимчасову непрацездатність військовослужбовця, співробітника МВС України, студента навчального закладу І-ІV рівня акредитації, учню, про хворобу, карантин і інші причини відсутності (т.1 а.с.18), відповідно до якої ОСОБА_1 звільнений від роботи з 03.07.2020 по 13.07.2020.

Державна служба морського та річкового транспорту України прийняла наказ від 07.09.2020 №264-к «Про внесення змін до наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.06.2020 №278-к» (т.1 а.с.17, 133, 202), яким наказано внести зміни до наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 04.06.2020 №278-к «про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , заступника начальника відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в Чорноморському морському порту Чорноморського міжрегіонального управління, з 05.06.2020 по 12.06.2020 включно, такі зміни: в абзаці першому пункту 1 слова та цифри « 09 червня 2020 року» замінити словами та цифрами « 15 червня 2020 року». Підстава: ч.5 ст.87 Закону України «Про державну службу», листок непрацездатності серія АДН №526759 від 05.06.2020.

Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) скерувала на адресу ОСОБА_1 лист від 17.09.2020 (т.1 а.с.16, 129-130, 198-199) у якому зазначала, що на заяву позивача від 17.08.2020 (т.1 а.с.22, 131, 200) з листками непрацездатності та довідками, для підтвердження тимчасової непрацездатності у період з 05.06.2020 по 14.08.2020, відповідачем на підставі листка непрацездатності від 05.06.2020 внесено зміни до наказу від 04.06.2020 №278-к, проте, при зміни дати звільнення довідки про тимчасову непрацездатність не враховувались з огляду на невідповідність їх положенням законодавства, що підтверджують тимчасову непрацездатність певних категорій осіб.

Вважаючи спірний наказ протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість спірного рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення. Підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наведені у статті 87 цього Закону.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Згідно із частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу» (в редакції до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади»), процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначалась законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалось лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Із набранням 25 вересня 2019 року чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» у частині першій статті 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції підпункту 53 пункту 6 розділу Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади») виокремлені дві підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення:

- скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»);

- ліквідація державного органу (пункт 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»).

Також Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» були виключені положення абзаців першого і другого частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», які стосувалися застосування до державних службовців законодавства про працю та допускали звільнення з підстав реорганізації або ліквідації державного органу лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду чи його відмови від такого переведення.

Відповідно до положень статті 83 Закону України «Про державну службу» (згідно зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади») державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87 1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88 1 цього Закону).

Окрім того, цим же Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» стаття 40 КЗпП України доповнена частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42 1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну службу» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

02 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2019 року № 378-IX «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України», пунктом 2 розділу І якого стаття 49-2 КЗпП України після частини п`ятої доповнена новою частиною такого змісту: «Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень».

У зв`язку з цим частину шосту вважати частиною сьомою.

13 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 14 січня 2020 року № 440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», підпунктом «в» пункту 106 розділу І якого частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення». У зв`язку з цим абзаци перший - третій вважати відповідно абзацами другим - четвертим.

Вищенаведені норми були чинними на момент їх застосування до спірних правовідносин.

Внесення таких послідовних змін до Закону України «Про державну службу» та КЗпП України, якими законодавець визначав особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю, свідчить про намір законодавця обмежити дію законодавства про працю на державну службу та максимально спростити порядок звільнення державних службовців з метою швидкого та ефективного перезавантаження влади в Україні задля вирішення питання відновлення суспільної довіри до державної влади.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі №440/8004/20.

У справі №640/11024/20 Верховний Суд, розтлумачивши частину третю статті 87 Закону України «Про державну службу» (зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи»), дійшов висновку, що вжите у цій нормі слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року №86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Тож, підсумовуючи викладене, за ініціативою суб`єкта призначення, відповідно до частини першої статті 87 Закону «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», однією з підстав для припинення державної служби є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Наведене свідчить про можливість у суб`єкта призначення розірвати трудовий договір з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу з будь яким державним службовцем.

На момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення діяла редакція Закону України «Про державну службу», якою чітко врегульована процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

За змістом частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Отже, наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.10.2023 у справі № 380/4661/21.

Слід зазначити, що редакція статті 87 Закону України «Про державну службу» зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади», які набули чинності з 25 вересня 2019 року, була чинною як на момент попередження позивача про наступне звільнення, так і на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та підлягала застосуванню.

При цьому, посилання позивача на протокол №52 від 22.04.2020 (т.1 а.с.122-124, 191-193) фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, як на неналежний доказ його повідомлення про наступне звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на суто формальних міркуваннях та спростовуються наявними у справі доказами.

Разом із цим суд зауважує, що аналіз положень Закону України «Про державну службу», яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачеві іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Аналогічна правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/11024/20, від 02 червня, 16 вересня, 01 грудня 2022 року у справах №420/3541/20, №640/15938/20, №380/4735/21.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що спірний наказ винесено на підставі та в межах повноважень, встановлених законом, а тому підстави для його скасування відсутні.

Щодо вимог позивача в частині поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд вважає, що такі не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування спірного наказу, яка залишена без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1 - 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 291, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14, ).

Повний текст рішення суду виготовлений 02.11.2023.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.