Справа № 475/697/23
Суддя: Кривенко О. В.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/697/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.11.2023смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кривенко О.В.,

за участю секретаря судових засідань Маташнюк О.В.,

позивача ОСОБА_1

адвоката Каратассо Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду смт Доманівка, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, поліцейського СРПП ВП №2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Вдовиченка Вадима Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, зафіксованого не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 124603 від 30.06.2023 р. та закрити провадження по справі на підставі п.1.ч.1 ст.247 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 червня 2023 року біля 23:50 год. керуючи транспортним засобом Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Мельничній в смт Доманівка у попутному напрямку до автозаправки Кворум була зупинена поліцейськими ВП №2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Вдовіченком В.С. Відповідачем відносно позивачки було винесено постанову серію БАД № 124603 від 30.06.2023 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КупАп та накладено штраф у розмір 510 грн.

В даній постанові зазначено, що 29 червня 2023 р. о 23:52 год., позивач ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалася по вул. Мельнична в смт Доманівка, перед зупинкою не подала сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушила вимоги п. 9.2 а ПДР, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

З даною постановою вона не згодна, оскільки стверджує, що не порушувала ПДР, поліцейським Вдовіченком В.С. безпричинно було зупинено та не пояснено причину зупинки. Також не було прийнято до уваги заперечення позивачки та докази.

Такі обставини свідчать про незаконність винесеної постанови. Зазначає, що під час винесення постанови не дотримано вимоги статей 245, 268, 278, 279, 280, 283 КУпАП, не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в її діях є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, не вбачається, які докази досліджувалися для встановлення відповідальності. Даними діями поліцейського порушено її право на захист, передбачене Конституцією України, без права на дачу пояснень та при повному нез`ясуванні обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері

забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 124603 від 30.06.2023 року.

Ухвалою Доманівського районного суду миколаївської області від 14 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10 серпня 2023 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, у якому представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зазначає, що 30.06.2023 р. в смт Доманівка Миколаївської області по вулиці Мельнична перебуваючи на добовому чергуванні поліцейським СРПП Вп №2 Вознесенського РУП ГУН в Миколаївській області капралом поліції Вдовиченком В.С. було помічено транспортний засіб Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого при зупинці не подав світловий сигнал покажчика повороту, що порушувало п.9.2 в ПДР. Відповідно п.1 ч.1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію водієві було роз`яснення причин зупинки та винесено відносно неї постанову серії БАД №124630 від 30.06.2023 р. за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП

Вказує, що поліцейський при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 він діяв відповідно до вимог закону ознайомив правопорушницю з її правами, передбаченими ст. 286 КУпАП, що підтверджується її підписом у спірній постанові, а остання не заперечувала обставини правопорушення. При винесенні постанови вівся відеозапис на службову боді-камеру, що підтверджує вказані ним доводи.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено диск із відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Каратассо Л.Г. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили визнати незаконною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідач Головне управління Національної поліції в Миколаївській області у судове засідання не з`явився, при подачі відзиву просили справу розглядати без їх участі, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду позовної заяви.

Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 19 Конституції Українивизначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

В оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №124603 від 30.06.2023 року зазначено, що 29.06.2023 року о 23:52 год в смт. Доманівка по вул. Мельнична, водій ОСОБА_3 , перед зупинкою не подала сигнал світловими покажчиками повороту відповідного напрямку, чим порушила п.9.2.а ПДР, скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2ст. 122 КУпАП.

Пунктом 9.2. а ПДР України встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Позивач заперечує свою вину щодо порушенняправил дорожнього руху, а оскаржувану постанову вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

З аналізу положенняст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно дост.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює

наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначенихстаттею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенніПДРне може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

При цьому, в оскаржуваній постанові від 30.06.2023 року у п. 7 зазначено, що до постанови додається відео.

Щодо вказаного доказу суд зазначає наступне.

На долученому представником відповідача відеозаписі факту порушення ОСОБА_1 пункту 9.2 «а» (неувімкнення світлового покажчику повороту перед початком руху і зупинкою), що, як слідує із матерілів справи, стало причиною зупинки керованого позивачем автомобіля, не зафіксовано.

Вказане свідчить про відсутність у працівників поліції підстав, передбачених ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», відносно зупинки транспортного засобу, яким керувала ОСОБА_1 .

З доданого відеозапису також не вбачається, що проводився розгляд справи про адміністративне правопорушення та того, що інспектор при зупинці транспортного засобу роз`яснив права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі зміст ст. 63 Конституції України та право на отримання правової допомоги.

Таким чином, відповідачем не надано суду жодного доказу щодо правомірності дій посадової особи при складанні постанови відносно позивача..

Таким чином, наданий відповідачем відеозапис не є належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, крім того на вказаному відео не зафіксовано саме факт порушення водієм правил дорожнього руху.

Щодо доводів позивача про обмеження інспектором Вдовиченко В.С. її законних прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, то суд не може з ними погодитись, оскільки в матеріалах справи наявна постанова, в якій в графі про роз`яснення ОСОБА_1 її прав передбачених ст. 268 КУпАП вона поставила свій підпис.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП в повній мірі.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Як встановлено судом, позивач заперечує сам факт вчинення адміністративного правопорушення, викладений у постанові, і відповідно порушення правил дорожнього руху.

При цьому жодних доказів вчиненого правопорушення ОСОБА_1 відповідачем суду не надано.

Слід також зазначити, що доводи представника відповідача про правомірність оскаржуваної постанови у зв`язку з тим, що позивач не заперечувала стосовно притягнення її до адміністративної відповідальності на місці зупинки транспортного засобу, що на його думку, свідчить про визнання нею своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення. Зазначене повністю узгоджується із правовою позицією, висвітленою в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності зафіксованого факту події правопорушення, не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 року у справі № 712/12830/16-а.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі відсутні будь-які докази, відеозаписи чи фотофіксація правопорушення, дані про керування транспортним засобом особою, що не має такого права, а отже за таких обставин справи суд позбавлений об`єктивної можливості встановити факт порушення позивачем Правил дорожнього руху.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Із врахуванням зазначених положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідачем не надано суду, у порядку передбаченому КАС, доказів, які досліджені працівником поліції та були взяті до уваги при винесенні оскаржуваної постанови. Таким чином, відповідач не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення. Відтак,

вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи, що відповідач у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов не довів факту вчинення правопорушення і як наслідок правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому суд не має можливості перевірити достовірність обставин, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача, суд дійшов висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід скасувати та закритти провадження у справі, на підставі п.3 ч.3 ст. 286 КАС України.

Зважаючи, що суд дійшов висновку про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Таким чином, заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно дост. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 90, 242-246, 293 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов поліцейського СРПП ВП №2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Вдовиченка Вадима Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, зафіксованого не в автоматичному режимі - задовільнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАД № 124603 від 30.06.2023 р., винесену поліцейським СРПП ВП №2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Вдовиченком В.С., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у розмірі 510грн. штрафу. .

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, за результатами якої винесено постанову від серії БАД № 124603 від 30.06.2023 р. закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя : О. В. Кривенко