Справа № 440/10770/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 листопада 2023 року

м. Київ

справа №440/10770/22

адміністративне провадження № К/990/34750/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Білак М.В., Губської О.А.,

перевіривши касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури

на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року

у справі №440/10770/22 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської обласної прокуратури, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні у розмірі 11795,33 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року, позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні.

Зобов`язано Полтавську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі 11795,33 грн (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто п`ять гривень тридцять три копійки).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Полтавською обласною прокуратурою подано до Верховного Суду касаційну скаргу.

Заявник, посилаючись на положення пункту 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України та застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а також відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, просить скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору цій справі, зокрема, є стягнення невиплаченої вихідної допомоги прокурору, у зв`язку із його звільненням за ініціативою роботодавця.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій застосували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, в якій Суд указав, що унесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом. Водночас, частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання. Верховний Суд також зазначив, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги, що є державною гарантією, що полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У касаційній скарзі заявник, зокрема, зазначає про неврахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 січня 2018 року у справі №820/1119/16, відповідно до якого позивач у справі не набула права на отримання вихідної допомоги, оскільки її було звільнено з підстав та у порядку, визначених Законом України «Про прокуратуру», яким не передбачено такої виплати.

Верховний Суд відхиляє такі доводи Полтавської обласної прокуратури, оскільки у цьому спорі позивачем таких вимог не заявлено і вони не були предметом судового розгляду, а відповідач жодним чином не обґрунтовує таку необхідність, а лише цитує норми Закону України "Про прокуратуру" та КЗпП України. Крім того, такі аргументи носять формальний характер, не стосуються предмету спору у цій справі та не свідчать про існування обставин, що є критеріями застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, так як саме висловлення Верховним Судом висновку у справі №560/3971/19 наразі і вирішує проблематику таких спорів та створює умови для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, скаржник зазначає про необхідність надання висновку Верховного Суду щодо наявності права на вихідну допомогу у прокурорів, звільнених з посади на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури".

Разом з тим, вказане спростовується наявною практикою Верховного Суду та застосованою судами при ухваленні оскаржуваних рішень, а саме від 23.12.2020 по справі №560/3971/19, від 27.01.2021 по справі №380/1662/20, від 21.01.2021 по справі №260/1890/19, від 18.02.2021 по справі №640/23379/19, від 25.02.2021 по справі №640/8451/20, від 17.03.2021 по справі №420/4581/20, від 30.03.2021 по справі №640/25354/19, від 31.03.2021 по справі №320/2449/20, від 15.04.2021 по справі №440/3166/20, від 27.05.2021 по справі №380/4855/20, від 24.06.2021 по справі №200/5390/20-а, від 22.07.2021 по справі №300/2000/20, від 11.08.2021 по справі №640/9375/20, від 16.09.2021 по справі №600/690/20-а, від 30.09.2021 по справі №160/10949/20, від 29.09.2022 по справі №260/188/21, від 13.02.2023 по справі №160/7950/21, від 28.02.2023 по справі №140/730/20.

Доводи скаржника, що застосовані судами висновки Верховного Суду є нерелевантними до спірних правовідносин, оскільки позивача звільнено на підставі пп. 2 п. 19 розділу ІІ Закону №113-ІХ, є безпідставними, з огляду на те, що зміни, внесені до Закону №113-ІХ Законом №1554-IX, виключили з пункту 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» вказівку, що звільнення відбувається «на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»». Проте така зміна нормативного акту в частині виключення посилання на правову підставу звільнення не змінила її фактичної підстави, якою є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

У зв`язку з цим, сформований Верховним Судом висновок у наведених заявником у касаційній скарзі прикладах справ №№560/3971/19, 380/1662/20, 260/1890/19, 640/23379/19, 640/8451/20, 420/4581/20, 640/25354/19, 320/2449/20, 440/3166/20, 380/4855/20, 200/5390/20-а, 300/2000/20,640/9375/20, 600/690/20-а, 160/10949/20 та 380/5278/20 щодо застосування статті 44 КЗпП України у правовідносинах щодо звільнення прокурора на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації поширюється на правовідносини у цій справі та підлягає врахуванню під час її розгляду.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у справі №440/10770/22 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

О. А. Губська