Справа № 509/4778/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 509/4778/22

Перша інстанція: суддя Бочаров А.І.,

повний текст судового рішення

складено 25.05.2023, смт. Овідіополь

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, ДСУзБНТ), в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченко Владислава Олеговича серія ВМ №00009580 від 04.02.2022 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується із оскаржуваною постановою, оскільки транспортний засіб марки MAN, модель TGА 18.480, тип ТЗ вантажний сідловий тягач-Е, державний номерний знак НОМЕР_1 , відносно якого була складена оскаржувана постанова, на підставі договору оренди (найму) транспортних засобів був переданий у користування ФОП ОСОБА_2 .. Позивач вважає, що відповідно до Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів обов`язок внесення відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів покладається на орендаря, а тому невиконання орендарем свого обов`язку щодо внесення відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів не є підставою для притягнення власника транспортного засобу до адміністративної відповідальності. Також позивач зазначає, що в оскаржуваній постанові зазначено, що позивачем допущено порушення п.22.5 ПДР України, а саме: перевищення навантаження на строєні осі на 6,1% (5,806 тон), однак за підрахунком позивача, таке перевищення навантаження має місце тільки якщо максимальне навантаження на строєну вісь становитиме більше ніж 95 тон, а тому вказане ніяк не кореспондується зі змістом п.22.5 ПДР України та ставить під сумнів справність вимірювального обладнання. Також в оскаржуваній постанові не зазначено державного номерного знаку напівпричепу, який використовувався, категорія транспортного засобу, повна маса транспортного засобу та виміряні вагові параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.05.2023 року позовні вимоги задоволено повністю. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрито.

Справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченко Владислава Олеговича серія ВМ №00009580 від 04.02.2022 року ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. за ч.2 ст.132-1 КУпАП за те, що 03.02.2022 року о 21 год. 13 хв., за адресою М-05 Київ-Одеса, км 36+303, відповідальна особа допустила рух транспортного засобу марки MAN, модель TGА 18.480, тип ТЗ вантажний сідловий тягач-Е, державний номерний знак НОМЕР_1 із перевищення нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на строєні осі транспортного засобу на 6.1% (5,806 тон).

23.12.2020 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір оренди (найму) транспортних засобів, яким зокрема було передано у користування: транспортний засіб марки MAN, модель TGА 18.480, тип ТЗ вантажний сідловий тягач-Е, державний номерний знак НОМЕР_1 . Строк договору оренди складає 5 років.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.09.2015 року ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки MAN TGА18.480, вантажний - сідловий тягач-Е, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова не в повній мірі відповідає вимогам Інструкції, оскільки не містить марки, моделі, державного номерного знаку причепу, категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, повної маси транспортного засобу, ширини, висоти, довжини, розподілу навантаження по осях транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичної міжосьової відстані, фактичної шинності (кількості коліс) на вісі. Також суд першої інстанції зазначив, що перевізник, якому позивач передала в оренду транспортні засоби, зобов`язаний був внести відомості до Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо належного користувача, невиконання ним цього обов`язку не є підставою для притягнення власника транспортного засобу до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Стаття 132-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами. При цьому, приписами ч.2 цієї статті визначено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.

Дія частини другої цієї статті поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів.

Так, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженому Постановою КМУ від 27.12.2019 року №1174 (далі - Порядок №1174).

Відповідно до п.2 Порядку №1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно п.4 Порядку №1174, основними функціями системи, зокрема, є: створення метаданих, інформаційних файлів та їх передача телекомунікаційними мережами до інформаційно-телекомунікаційної системи для подальшого оброблення і зберігання; перевірка цілісності і достовірності файлів та метаданих, отриманих від автоматичних пунктів; автоматизований аналіз метаданих та інформаційних файлів, отриманих від автоматичних пунктів; автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів; забезпечення послідовності дій уповноваженої посадової особи.

Пунктом 7 Порядку №1174 передбачено, що фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.

Вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим Постановою КМУ від 24.02.2016 року №163. (п.8 Порядку №1174)

Автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення. (п.11 Порядку №1174)

Згідно положень п.12 Порядку №1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих. (п.14 Порядку №1174)

Згідно п.15 Порядку №1174, метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Порядком №1174 встановлено, що під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних.

Отже, з наведеного вбачається, що виконання державного контролю за безпекою на автомобільному транспорті здійснюється, зокрема, шляхом автоматичних пунктів - комплексу технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі вимірювати загальну масу транспортного засобу, визначати кількість осей транспортного засобу, вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу, тощо.

В подальшому така інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих, які містять інформацію про засоби вимірювальної техніки, місце фіксації, найменування автомобільної дороги, дату і час фіксації здійснення вимірювання, фотографії транспортного засобу, тощо.

Система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів - у відповідності до діючого законодавства.

Посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про транспортний засіб; відповідальну особу, визначену у відповідності до ст.14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри які перевищують нормативи; метадані, сформовані автоматичним пунктом - комплексом технічних засобів.

Відповідно до п.17 Порядку №1174 у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи позивача щодо відсутності в оскаржуваній постанові необхідної інформації та даних, які повинні там міститись, спростовується інформацією яка міститься в оскаржуваній постанові та у посиланні вказаному в оскаржуваній постанові за ідентифікатором доступу та QR-кодом, що підтверджується наданими відповідачем доказами.

Крім цього колегія суддів зазначає, що подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином встановлені та відображені у оскаржуваній постанові, а також підтверджуються: фотографіями транспортного засобу та державних номерних знаків, здійсненими у момент фіксації транспортного засобу в момент проїзду через автоматичний пункт; відеозаписом руху транспортного засобу через автоматичний пункт. Вказані докази також містяться на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мереж Інтернет за посиланням, яке зазначене в оскаржуваній постанові з ідентифікатором доступу.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам КУпАП, оскільки містить необхідну інформацію, зокрема: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу; відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності; фактичні зафіксовані показники транспортного засобу, та показники з врахуванням похибки.

Також колегія суддів зазначає, що доводи суду першої інстанції про невідповідність оскаржуваної постанови в повній мірі вимогам Інструкцій з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства Інфраструктури України від 27.09.2021 року №512, є помилковими, оскільки оскаржувана постанова містить необхідну інформацію, передбачену ст.283 КУпАП, який є законом, має вищу юридичну силу по відношенню до вказаної Інструкції, і саме за порушення норм КУпАП позивача було притягнуто до відповідальності.

Щодо посилання позивача на те, що вона є власником транспортного засобу МАN TGA 18.480 НОМЕР_1 , а його належним користувачем, відповідно до договору найму транспортного засобу від 23.12.2020 року, є ФОП ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Тобто за ч.1 ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, несе відповідальна особа (особа за якою зареєстровано транспортний засіб) або належний користувач транспортного засобу, який внесений до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Відповідно до ст.279-5 КУпАП, у разі якщо адміністративні правопорушення, у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів здійснюються уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС.

Зокрема, згідно п.3 Розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020 року №779 (надалі - Порядок №779), до ЄДРТЗ вноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби (далі - об`єкти обліку).

У відповідності до п.4 Розділу II Порядку №779, внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі, зокрема, державної реєстрації транспортного засобу; перереєстрації транспортного засобу; зняття з обліку транспортного засобу; внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачою тимчасового реєстраційного талона.

Процедура внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу регулюється Порядком внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 року №1197 (далі Порядок №1197).

Так, згідно пунктів 3, 24 вказаного Порядку №1197, підставами для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є: визначення належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній особі транспортного засобу в користування; визначення керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, свого працівника належним користувачем; оформлення на фізичну особу нотаріально посвідченої довіреності на право користування транспортним засобом; користування фізичною особою транспортним засобом на підставі договору оренди (найму, позички); користування фізичною або юридичною особою транспортним засобом на підставі договору фінансового або оперативного лізингу; оформлення на фізичну особу, щодо якої вносяться відомості як про належного користувача, тимчасового реєстраційного талона. Внесення до Реєстру відомостей про належного користувача - працівника, визначеного керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, здійснюється у сервісному центрі МВС за заявою уповноваженого в установленому законодавством порядку представника юридичної особи або належного користувача.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про зміну користувача автомобіля, що також підтверджується позивачем.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що ФОП ОСОБА_2 у встановленому законодавством порядку не було зареєстровано як належного користувача транспортного засобу, відповідно до приписів ч.1 ст.14-3 КУпАП, а тому адміністративну відповідальність, передбачену ч.2 ст.132-1 КУпАП, несе позивач.

З матеріалів справи слідує, що адміністративне правопорушення, визначене ч.2 ст.132-1 КУпАП зафіксовано у автоматичному режимі. Порядок розгляду таких справ визначено у статті 279-1 КУпАП, який здійснюється на підставі інформації, наявної у Єдиному державного реєстру транспортних засобів та/або державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Норма ст.279-1 КУпАП не передбачає обов`язку органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, отримувати у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, пояснення, надання ним додаткових документів, чи складати будь-які акти чи інші документи щодо вчиненого порушення, тощо.

Оскаржувана постанова не містить відповідного розділу, для зазначення пояснень особи та надання їм оцінки органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Щодо посилання позивача на те, що якщо перевищення на 6,1% обраховується як 5,806 тон, то максимальне навантаження на строєну вісь повинно становити більше ніж 95 тон, а таке ніяк не кореспондується зі змістом п.22.5 ПДР України та ставить під сумнів справність вимірювального обладнання, колегія суддів зазначає наступне.

Формула розрахунку відсотка перевищення встановлених законодавством габаритно- вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами така:

відсоток перевищення = ((Хфакт - Хнорм - похибка пристрою) / Хнорм) * 100%, де:

- Хфакт фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);

- Хнорм нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 ПДР України:

- похибка пристрою - регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ OIML R 134-1:2010, помножена на Хфакт при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр), та становить: для параметру довжини ТЗ - 600 мм, для параметру ширини ТЗ-100 мм, для параметру висоти ТЗ-60 мм, для параметру загальної маси Т3 - 10% від фактичної маси ТЗ, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ - 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі, для параметру навантаження на строєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі.

Так, згідно інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії ВМ №00009580, зафіксована маса належного позивачу транспортного засобу на строєні осі в момент вчинення порушення склала 27,806 т..

Отже, враховуючи наявні дані та формулу, розрахунок відсоткового перевищення загальної маси ТЗ на строєні осі складає: ((27,806 т. - 22,000 т. - (16% * 27,806 т.)) / 22,000 т.) * 100% = 6,1%., що в свою чергу становить перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, на 5,806 т. (27,806 т. - 22,000 т.).

Таким чином, у оскаржуваній постанові зазначено виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, встановлені п.22.5 ПДР України.

Щодо доводів позивача про те, що оскаржувана постанова не містить відомостей щодо напівпричепу, колегія суддів вважає, що такий формальний недолік оформлення постанови не є достатньою підставою для її скасування при наявних доказах перевищення навантаження на строєні осі транспортного засобу.

До того ж, вимоги пункту 22.5 ПДР України стосуються обмежень по загальній масі та/або по окремій масі кожної осі транспортного засобу та не ставляться у залежність від наявності чи відсутності причепу/напівпричепу, оскільки останній приводиться у рух за допомогою тягача.

Враховуючи все наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова серії ВМ №00009580 від 04.02.2022 року про накладання на позивача адміністративного стягнення, є правомірною, винесеною з дотриманням всіх норм діючого законодавства, а доводи викладені позивачем в позовній заяві є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилковому розумінні норм права.

За таких обставин, колегія суддів робить висновок, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Також в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджено питання дотримання позивачем строку на звернення до суду з позовною заявою та поважності причин пропуску такого строку з огляду на надані відповідачем докази.

Як вже зазначалося вище, позивач оскаржує постанову старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченко Владислава Олеговича серія ВМ №00009580 від 04.02.2022 року.

Відповідно до ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу, та чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови серія ВМ №00009580 від 04.02.2022 року позивач звернулась до суду 10.11.2022 року.

В позовній заяві позивач просила поновити строк на звернення до суду з адміністративним позовом та в обґрунтування зазначила, що про існування оскаржуваної постанови дізналась в сервісному центрі МВС, коли намагалась укласти договір купівлі-продажу належного їй транспортного засобу.

27.09.2022 року адвокат позивача звернувся до Першого суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

У зв`язку з великою завантаженістю державного виконавця та через воєнний стан (під час повітряних тривог ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження не проводяться), адвокат позивача отримав змогу ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження лише 01.11.2022 року, про що свідчить відмітка на заяві про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Копію відмітки вказаної на заяві про ознайомлення з матеріалами справи додано до позовної заяви.

З матеріалів виконавчого провадження адвокатом позивача було встановлено, що відповідач подав заяву про примусове виконання рішення 20.06.2022 року. Крім того, на зворотній стороні оскаржуваної постанови розміщено трекінг-номер поштового відправлення.

Перевіривши зазначений трекінг-номер поштового відправлення 215 на офіційному сайті Укрпошти, позивач отримав наступне повідомлення «Дані про відправлення за номером 215 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.», роздруківку з сайту поштового оператора «Укрпошти» додано до позовної заяви.

Однак, позивач стверджує, що не отримувала оскаржувану постанову, ані через пошту, ані будь-яким іншим способом, тому про причину штрафу і саму постанову їй стало відомо лише 01.11.2022 року.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.11.2023 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови серія ВМ №00009580 від 04.02.2022 року.

У вказаній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст.160, 161, 172 КАС України.

25.11.2022 року до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач звернув увагу суду, що відповідно до інформації, що міститься в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №215, 16.02.2022 року на адресу позивача ( АДРЕСА_1 ) надійшла оскаржувана постанова, яка була отримана позивачем під підпис. Копію вказаного рекомендованого повідомлення долучено до відзиву.

Також у відзиві на позов, відповідач зазначив, що пропуск строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою позивача щодо порушення встановленого строку.

Незважаючи на наведені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача щодо порушення позивачем строку на звернення до суду з позовною заявою та не надаючи таким доводам оцінки, суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення від 25.05.2023 року.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Під час розгляду апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.05.2023 року в судовому засіданні 11.10.2023 року, з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи, колегія суддів протокольною ухвалою витребувала у відповідача оригінал рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення №215 про отримання позивачем постанови серія ВМ №00009580 від 04.02.2022 року.

25.10.2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява щодо виконання протокольної ухвали з оригіналом рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення №215, з якого вбачається, що поштове відправлення було відправлено з м. Києва 07.02.2022 року; найменування адресата: ОСОБА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_1 ; дата вручення 16.02.2022 року.

Також на вказаному рекомендованому поштовому повідомлені про вручення поштового відправлення №215 міститься підпис одержувача та підпис працівника об`єкта поштового зв`язку.

Згідно долученої до матеріалів справи позивачем копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , останнім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Новою назвою вул. Дніпропетровська дорога є вул. Семена Палія.

Таким чином, твердження позивача про те, що про постанову їй стало відомо лише 01.11.2022 року, оскільки вона не отримувала оскаржувану постанову, ані через пошту, ані будь-яким іншим способом, спростовуються доводами відповідача та наданими суду доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем підтверджено отримання позивачем 16.02.2022 року спірної постанови старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченко Владислава Олеговича серія ВМ №00009580 від 04.02.2022 року.

Отже, враховуючи строки встановленні ст.286 КАС України, останнім днем звернення до суду з позовною заявою про оскарження спірної постанови серія ВМ №00009580 є 27.02.2022 року.

За таких обставин, колегія суддів робить висновок, що позивачем пропущено десятиденний строк на оскарження постанови серія ВМ №00009580 від 04.02.2022 року, встановлений ч.2 ст.286 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведених обставин пропуску позивачем строку на оскарження спірної постанови, даний позов піддягав залишенню без розгляду судом першої інстанції.

Ці ж обставини згідно ч.3 ст.319 КАС України надають апеляційному суду підстави для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовну заява без розгляду.

Разом з тим, враховуючи, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції, яким позов вирішений по суті, і доводи апеляційної скарги відповідача грунтувались, в тому числі, і на правомірності спірної постанови, які в обов`язкову порядку мали були оцінені під час даного апеляційного перегляду, то колегія суддів не вважає за доцільне залишати даний позов без розгляду, тобто без вирішення по суті, оскільки, по-перше - таке процесуальне рішення не буде відповідати завданням адміністративного судочинства, визначеним ч.1 ст.2 КАС України, а по-друге може створи у позивача помилкові сподівання на перспективи повторного судового перегляду даного позову, з огляду на положення ч.4 ст.240 КАС України відповідно до якої особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що результатом даного апеляційного перегляду маже бути саме скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.272, ст.319, ст.286, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька