Справа № 553/3374/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 р.Справа № 553/3374/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Яковини В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської митниці Державної митної служби України на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 07.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Високих М.С., м. Полтава, повний текст складено 07.09.23 року по справі № 553/3374/21 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської митниці Державної митної служби України

про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавської митниці Державної митної служби України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Полтавської митниці Державної Митної служби України від 02.12.2021 у справі про порушення митних правил №0039/80600/21, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, передбаченої ст.485 МК України та закрити провадження у справі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 07.09.2023 позов задоволено частково.

Постанову Полтавської митниці Державної митної служби України від 02.12.2021 у справі про порушення митних правил №0039/80600/21, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, передбаченої ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 230613,96 грн скасовано.

Справу про порушення митних правил №0039/80600/21 за ст.485 МК України щодо ОСОБА_1 направлено на новий розгляд до Полтавської митниці Державної митної служби України.

Стягнуто з Полтавської митниці Державної митної служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в загальному розмірі 9904 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: п.1 ч. 1 статті 50, ч. 1 статті 60, статті 485, 494, ч. 2 статті 522 Митного кодексу України, статтей 2, 6, 9, 72, ч. 1 ст.78, 80, 90, ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Зазначає, що використання транспортного засобу особистого користування, ввезеного в митному режимі "транзит", іншою особою (без відповідного митного оформлення), крім особи, якою такий транспортний засіб ввезено, є використанням товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги. Тобто користування даним автомобілем іншою особою (по даній справі ОСОБА_2 ) є незаконним. При цьому суб`єктом, який притягується до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення, може бути не лише власник товару (транспортного засобу), а й особа яка використовує цей товар (транспортний засіб). Стверджує, що судом першої інстанції не враховано, що в Полтавській митниці були у наявності відомості щодо ідентифікаційного номера даного транспортного засобу та, відповідно, була можливість встановити необхідні характеристики даного автомобіля (рік випуску, об`єм двигуна, його тин), про що були надані необхідні відомості з метою отримання інформації щодо митної вартості зазначеного автомобіля згідно службової записки Управління боротьби і контрабандою та порушеннями митних правил Полтавської митниці від 24.09.2021 № 7.23-20/64. Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що згідно з службовою запискою управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання Полтавської митниці від 28.09.2021 № 7.23-15/143 встановлені відомості щодо подібних товарів, які мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними у період найбільш наближений до вказаної дати (стаття 60 Митного кодексу України). За наявними відомостями з інформаційних ресурсів митниці - програмно-інформаційного комплексу "Інспектор" встановлені відомості щодо митного оформлення товару з із задекларованою вартістю 1500,00 євро. У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів. Таким чином сума митних платежів, які необхідно було б сплатити цілком обгрунтовано розрахована згідно службової записки митного поста "Полтава" від 28.09.2021 та складає 76871,32 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, учасниками справи не оспорюється та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 29.09.2021 у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 0039/80600/21 за ст.485 МК України, відповідно до якого ОСОБА_1 використовував транспортний засіб з іноземною реєстрацією "Peugeot Partner", реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , ввезений ОСОБА_3 на митну територію України в митному режимі "транзит", стосовно якого були надані пільги по сплаті митних платежів, в інших цілях ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги (а.с.11-13).

Постановою Полтавської митниці від 02.12.2021 № 0039/80600/21 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьохсот відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 230613,96 грн (а.с.9-10).

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що використання транспортного засобу особистого користування іншою особою (без належного оформлення передачі права на тимчасове ввезення), окрім особи, якою такий транспортний засіб ввезено, являє собою використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, і інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано так пільги.

Суд першої інстанції виснував, що до суду не надано відомостей про те, що ввезений ОСОБА_3 14.09.2018 транспортний засіб "Peugeot Partner", реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , було виготовлено у 2008 році та він має об`єм двигуна 1560 см.куб. дизельного типу. За таких обставин, на думку суду першої інстанції, наведені у службовій записці відомості щодо митної вартості автомобіля не можуть бути визнані повністю достовірними та викликають об`єктивний сумнів, який тлумачиться судом на користь позивача.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку суб`єктом владних повноважень не було доведено правомірності свого рішення та допущено неповноту провадження, внаслідок чого не доведено дійсності митної вартості ввезеного транспортного засобу, що впливає на розмір призначеного стягнення, з огляду на що постанова про порушення митних правил №0039/80600/21 підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з притягненням позивача до адміністративної відповідальності за ст. 485 Митного кодексу України.

Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

В той же час скасування рішення суб`єкта владних повноважень і надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) здійснюється в тому випадку, коли за результатами перегляду правомірності накладення адміністративного стягнення буде з`ясовано, що справу про адміністративне правопорушення розглянуто не уповноваженим на це органом. Направлення справи на новий розгляд у випадку допущення під час прийняття оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності процедурних правопорушень та/або не повноти з`ясування всіх обставин справи чинним КАС України не передбачено, що помилково не враховано судом першої інстанції.

Відповідно до стаття 522 МК України (в редакції на момент притягнення до адміністративної відповідальності) справи про порушення митних правил, передбачені статтями 485 цього Кодексу, розглядалися митними органами.

Отже, на момент притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил, справу про адміністративне правопорушення правомірно було розглянуто Полтавською митницею, тобто компетентним органом, що унеможливлює направлення справи на новий розгляд через виявлені судом першої інстанції процедурні порушення.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що наведені у службовій записці відомості щодо митної вартості автомобіля не підтверджують вартість транспортного засобу для визначення вартості митних платежів, колегія суддів зазначає таке.

Санкція статті 485 Митного кодексу України у редакції, яка діяла під час розгляду справи, передбачала накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

З урахуванням диспозиції та санкції ст.485 Митного кодексу України Полтавською митницею була встановлена несплачена сума митних платежів по даній справі.

Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції інстанції не враховано, що в Полтавській митниці були відомості щодо ідентифікаційного номера даного транспортного засобу та, відповідно, була можливість встановити необхідні характеристики даного автомобіля (рік випуску, об`єм двигуна, його тин), про що були надані необхідні відомості з метою отримання інформації щодо митної вартості зазначеного автомобіля згідно службової записки Управління боротьби і контрабандою та порушеннями митних правил Полтавської митниці від 24.09.2021 № 7.23-20/64.

Згідно зі статтею 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 60 Митного кодексу Україні передбачений метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Згідно з ч. 1 ст.60 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодекс), за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

У відповідності до ч. 1 ст. 31 Митного кодексу України проведення передбачених цим Кодексом митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється з використанням інформаційних технологій, у тому числі заснованих на інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно- телекомунікаційних системах, і засобів їх забезпечення, що функціонують на національному та/або міжнародному рівні.

Згідно з ч.2 ст. 33 Митного кодексу України інформаційні ресурси митних органів - це сукупність електронної інформації, що включає електронні дані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах митних органів.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з службовою запискою управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання Полтавської митниці від 28.09.2021 № 7.23-15/143 встановлені відомості щодо подібних товарів, які мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними у період найбільш наближений до вказаної дати (стаття 60 Митного кодексу України).

За наявними відомостями з інформаційних ресурсів митниці - програмно-інформаційного комплексу "Інспектор" встановлені відомості щодо митного оформлення товару із задекларованою вартістю 1500,00 євро.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Отже, з урахуванням обставин даної справи норми Митного кодексу України не передбачають проведення експертизи з метою визначення митної вартості товару, що помилково не враховано судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено дійсності митної вартості ввезеного транспортного засобу, що впливає на розмір призначеного стягнення, та вважає, що в межах розгляду цієї справи сума митних платежів, які необхідно сплатити обґрунтовано розрахована згідно службової записки митного поста "Полтава" від 28.09.2021 та складає 76871,32 грн.

Щодо правомірності прийняття оскаржуваної постанови від 02.12.2021 № 0039/80600/21, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі трьохсот відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 230613,96 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями МК України.

Положеннями статті 71 МК України надано декларанту право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Згідно з частиною 1 статті 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Частиною 6 статті 104 МК України визначено, що для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: 1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення; 2) у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов`язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів; 3) подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством; 4) сплатити митні платежі відповідно до статті 106 цього Кодексу або забезпечити виконання зобов`язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України врегульовані статтею 380 МК України.

Так, відповідно до частин 1, 2 вказаної норми тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів (частина 4 статті 380 МК України).

Аналіз вищенаведеної статті свідчить про те, що транспортні засоби (зокрема, автомобілі) ввезені на митну територію України в митному режимі тимчасового ввезення можуть використовуватися на цій території виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб та повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням встановленого строку.

Умови передачі права на тимчасове ввезення встановлені частиною першою статті 109 МК України, відповідно до якої за заявою особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, орган доходів і зборів надає дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо товарів будь-якій іншій особі за умови, що така інша особа: 1) відповідає вимогам, встановленим цим Кодексом; та 2) приймає на себе зобов`язання особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення.

Вичерпний перелік підстав, за яких митні платежі не сплачуються, визначений статтею 292 МК України, згідно з якою митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України:

1) товари не є об`єктом оподаткування митними платежами;

2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано;

3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму;

4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об`єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу.

Таким чином, у випадку передачі права на тимчасове ввезення транспортного засобу особистого користування від громадянина-нерезидента до громадянина-резидента, якщо останнім не було дотримано вимог статті 109 МК України, він повинен сплатити всі митні платежі, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Нормами частини 1 статті 458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 485 МК України (в редакції на момент виникнення спріних правовідносин) використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Диспозиція статті 485 Митного кодексу України передбачає декілька варіантів об`єктивної сторони передбаченого нею правопорушення, зокрема: - заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару; - заявлення неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості; - надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості; - несплата митних платежів у строк, встановлений законом; - інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів; - використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Аналіз диспозиції цієї статті свідчить про те, що наведені варіанти дій, які являють собою об`єктивну сторону даного правопорушення, можуть бути вчинені як умисно (в тому числі з непрямим умислом), так і у зв`язку з необережністю (недбалістю).

Особа, відповідальна за передбачені цією статтею дії, може прямо і не бажати настання відповідної мети, однак повинна усвідомлювати можливість настання наслідків своїх дій у вигляді неналежної сплати митних платежів.

Вищенаведений висновок суду в частині аналізу диспозиції ст.485 МК України узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.10.2018 по справі № 760/20661/15-а.

Колегія суддів зазначає, що використання транспортного засобу особистого користування, ввезеного в митному режимі тимчасового ввезення, іншою особою (без відповідного митного оформлення), крім особи, якою такий транспортний засіб ввезено, відповідно до ст.485 МК України є використанням товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

При цьому суб`єктом, який притягується до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення, може бути не лише власник транспортного засобу, а й особа яка використовує цей транспортний засіб, що спростовує доводи позивача про те, що він не є суб`єктом вказаного правопорушення.

Аналогічні висновки про відповідальність особи за користування автомобілем, ввезеним в Україну в митному режимі тимчасового ввезення іншою особою, були висловлені Верховним Судом у постановах від 18.12.2018 у справі №295/16296/16-а, від 29.08.2019 у справі №697/12/17, у справі № 633/179/16-а.

З урахуванням викладеного позивач, який є резидентом, громадянином України з постійним місцем проживання в Україні, використовуючи транспортний засіб, ввезений іншою особою на територію України на пільгових умовах, вчинив правопорушення, склад якого передбачений статтею 485 МК України.

Доводи позивача про те, що він не є суб`єктом порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, є безпідставними та ґрунтуються на неправильному розумінні позивачем суті правопорушення і характеру спірних правовідносин.

На підставі викладеного вище, колегія суддів уважає, що відповідачем правомірно винесена постанова про порушення митних правил №0039/80600/21, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, передбаченої ст.485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, що становить 230613,96, що відповідає диспозиції статті 485 МК України, яка була чинною на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи статті 31, 60 Митного кодексу України, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської митниці Державної митної служби України задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 07.09.2023 по справі № 553/3374/21 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко