Справа № 160/10961/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2023-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2023 року м.Дніпросправа № 160/10961/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 160/10961/23 (суддя Рябчук О.С., справа розглянута в порядку спрощеного провадження) за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом, в якому просив:

- визнати дії Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (далі - відповідач) з утримання під арештом військовослужбовця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець, стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований: АДРЕСА_1 ) неправомірними;

- зобов`язати Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№3)» направити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець, стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований: АДРЕСА_1 ) для виконання вироку Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2023 у справі № 202/7620/23 для відбування покарання в умовах гауптвахти Лугансько-Павлоградського зонального відділу Військової служби правопорядку ( АДРЕСА_2 ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 у справі № 202/7620/23 визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.402 КК України, та призначено йому узгоджене, більш м`яке, не передбачене ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України, покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді 6 місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті. При цьому, законом встановлено виключне місце тримання військовослужбовців під арештом на гауптвахті. Законом не передбачено заміну відбування покарання військовослужбовцем на гауптвахті на інші місця утримання. Державна установа «Криворізька установа виконання покарань (№3)» неправомірно утримує військовослужбовця ОСОБА_1 ..

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про задоволення адміністративного позову. Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.03.2023 р. у справі № 202/4280/23 застосовано до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів по 05 травня 2023 року включно.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 р. у справі № 202/7620/23 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 03 травня 2023 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_1 за участю захисника Макеєва В.Ф.

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.402 КК України та призначено йому узгоджене, більш м`яке, не передбачене ч.4 ст.402 Кримінального кодексу України, покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді 6 місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання з 08 березня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили від 07.06.2023 р. вих. № 202/7620/23 вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.05.2023 р. у справі № 202/7620/23 набрав чинності 05.06.2023 р. та підлягає негайному виконанню.

Вказане розпорядження отримано відповідачем 08.06.2023 р. вх. № 2093.

16.06.2023 р. до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» надійшов запит командира військової частини НОМЕР_2 від 12.06.2023 р. вх. № 2621 про видачу солдата ОСОБА_1 конвою Військової служби правопорядку для конвоювання до гауптвахти Військової служби правопорядку.

Відповідно до Попутного списку на засуджених (осіб, взятих під варту), які переміщаються під вартою (конвоюються) від 16.06.2023 р. засуджений ОСОБА_1 був виданий конвою Військової служби правопорядку для конвоювання до гауптвахти Східного територіального управління Військової служби правопорядку м. Павлоград для відбування покарання.

Позивач вважає незаконним, таким, що порушує його права як військовослужбовця, примусове утримання в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)».

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, вказав, що відповідно до Попутного списку на засуджених (осіб, взятих під варту), які переміщаються під вартою (конвоюються) від 16.06.2023 р. засуджений ОСОБА_1 був виданий конвою Військової служби правопорядку для конвоювання до гауптвахти Східного територіального управління Військової служби правопорядку для відбування покарання. Таким чином, у Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» до 16.06.2023 р. не було встановлених законодавством підстав для направлення ОСОБА_1 до гауптвахти Військової служби правопорядку для відбування покарання.

Розглядаючи справу та вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір є адміністративним.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом пунктів 1 та 2 абзацу 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Державна установа «Криворізька установа виконання покарань (№3)» під час здійснення своїх повноважень в спірних правовідносинах виконує не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції.

Тому, враховуючи приписи Кодексу адміністративного судочинства України, такі спори не випливають із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно частини 2 статті Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 537 Кримінального процесуального кодексу України встановлено наступне.

1. Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання:

1) про відстрочку виконання вироку;

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

3) про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким;

4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;

5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;

6) про звільнення від покарання за хворобою;

7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;

7-1) про застосування до засуджених примусового годування;

8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;

9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;

10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;

11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;

12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;

13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;

13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;

13-2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери);

13-3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням;

13-4) про звільнення від відбування покарання у зв`язку з прийняттям рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого;

14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до статті 539 Кримінального процесуального кодексу України:

1. Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Питання щодо звільнення від відбування покарання у зв`язку з прийняттям уповноваженим органом рішення про передачу особи для обміну як військовополоненого вирішується судом за клопотанням прокурора.

2. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу;

3) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9, 13-3 частини першої статті 537 цього Кодексу;

4) до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

3. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово, крім питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, розгляд якого здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

У 2015 - 2016 роках Верховною Радою України прийнято ряд законодавчих актів, що встановлюють правові підстави для розгляду судами під час виконання вироків й інших питань.

Зокрема, 24.12.2015 набув чинності Закон України від 26.11.2015 №838-VIII "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", яким було внесено зміни до ч. 5 ст. 72 КК України, що стосуються перерахунку строку попереднього ув`язнення.

Крім цього, Законом України від 07.09.2016 №1491-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення доступу до правосуддя осіб, які утримуються в установах попереднього ув`язнення та виконання покарань" (набув чинності з 08.10.2016) перелік питань, що розглядаються судами в порядку виконання вироку та передбачено у статті 537 КПК України, доповнено пунктами 13-1, 13-2, 13-3, на підставі чого до повноважень суду також належить вирішення питань про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 9 ст. 539 КПК України розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 КПК України, здійснюється в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, вирішення питань про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань належить здійснювати у порядку адміністративного судочинства, що забезпечує на законодавчому рівні визначення ефективного засобу юридичного захисту засудженого в аспекті вирішення питань, пов`язаних із правовим режимом відбуванням покарання в установах виконання покарань, що не підлягають розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством.

З позову вбачається, що позивач вважає незаконним, таким, що порушує його права як військовослужбовця, примусове утримання в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» та не направлення ОСОБА_1 до гауптвахти Військової служби правопорядку для відбування покарання, як це визначено вироком суду.

Таким чином, спірні відносини, які виникли між позивачем та Державною установою «Криворізька установа виконання покарань (№3)», пов`язані саме з виконанням вироку суду в кримінальній справі, а дії, що оскаржує позивач, не є владно управлінськими по відношенню до нього в розумінні положень КАС України, не є такими, що пов`язані із правовим режимом відбуванням покарання в установах виконання покарань.

На думку колегії суддів, в спірному випадку правовідносини сторін у справі урегульовані саме нормами КПК України, оскільки пов`язанні з виконанням вироку суду у кримінальній справі, а тому, при оскаржені дій відповідача не підлягають застосуванню положення ч.9 ст.539 КПК України.

Захист прав позивача з урахуванням обов`язковості дотримання вимог частини третьої статті 2 КАС України вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшов позов, перевірити дотримання відповідачем приписів, установлених КПК України та КВК України. Адміністративний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та на відновлення порушених у рамках кримінального процесу прав позивача.

За таких обставин, вимоги заявника повинні розглядатись у межах кримінального, а не адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув і помилково розглянув спір за нормами КАС України.

Згідно ч.1 ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, закривши провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 238, п.3 ч.1 ст.315, ч.1 ст.319, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 160/10961/23 - скасувати.

Провадження у адміністративній справі № 160/10961/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак