Справа № 500/2422/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2422/23 пров. № А/857/16616/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Гудима Л.Я., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року в справі №500/2422/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Мандзій О.П.,

час ухвалення рішення 14.08.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 14.08.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку від 29.03.2023 №52;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною 1998 року народження до трьох років та періоди її роботи з 25.07.1986 по 13.08.1992 і період отримання допомоги по безробіттю з 20.09.1993 по 20.03.1994, з 20.06.1994 по 24.08.1994, з 24.11.1994 по 20.12.1994, з 12.12.1995 по 12.03.1996, що зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 .

3) зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію із зменшенням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 05.05.2023

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 29.03.2023 №52 в частині відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1986 по 13.08.1992, період догляду за дитиною з 07.12.1998 по 06.12.2001 та періоди отримання допомоги по безробіттю з 20.09.1993 по 20.03.1994, з 20.06.1994 по 24.08.1994, з 24.11.1994 по 20.12.1994, з 12.12.1995 по 12.03.1996.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1986 по 13.08.1992, період догляду за дитиною з 07.12.1998 по 06.12.2001 та періоди отримання допомоги по безробіттю з 20.09.1993 по 20.03.1994, з 20.06.1994 по 24.08.1994, з 24.11.1994 по 20.12.1994, з 12.12.1995 по 12.03.1996.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 21.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо призначення пенсії за віком згідно ст.55 Закону №796-XII. За результатами розгляду заяви, з врахуванням принципу екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.03.2023 за № 52 прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, оскільки Переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи місто обласного підпорядкування м. Чортків віднесено до 4 зони радіоактивного забруднення - зони посиленого радіоекологічного контролю. Згідно наданої довідки від 21.03.2023 №20-10/365 виданої центром надання адміністративних послуг Чортківської міської ради, щодо реєстрації місця проживання позивача повідомлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 27.01.1989 по 01.04.1994, що є недостатнім для призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону № 796-XII.

Також за результатами розгляду документів наданих позивачем, до загального страхового стажу не зараховано періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 25.07.1986 по 13.08.1992, оскільки наказ про звільнення від 12.08.1989, тобто різниця між датою звільнення та датою наказу більше одного місяця; періоди отримання допомоги по безробіттю 1993 - 1994, 1994-1996, оскільки наявні не точності в записах; період догляду за дитиною 1998 року народження, оскільки в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 відсутня відмітка про отримання паспорту. Загальний страховий стаж складає 23 роки 11 місяців 9 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалася, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Однак не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить частково скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що наявне в позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання на території посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993р. не менше 4 років та, на переконання скаржника, надає їй право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону № 796-XII.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), Тернопільською обласною державною адміністрацією 11.11.1993 видано посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серія НОМЕР_3 (а.с.10).

Так, 21.03.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 29.03.2023 №52 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії, з підстав не підтвердження мінімально необхідний період роботи чи проживання на території зони посиленого радіологічного не менше 4 років станом на 01.01.1993 та відсутності необхідного страхового стажу (а.с.13). За результатами розгляду документів наданих позивачем, загальний страховий стаж складає 23 роки 11 місяців 9 днів (а.с.11), до якого не зараховано:

період роботи з 25.07.1986 по 13.08.1992, оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_1 наказ на звільнення від 12.08.1989, тобто різниця між датою звільнення та датою наказу більше одного місяця, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

періоди отримання допомоги по безробіттю 1993 - 1994, 1994-1996 потребують уточнення, оскільки в трудовій книжці записи не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

період догляду за дитиною 1998 року народження, оскільки в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 відсутня відмітка про отримання паспорту.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення", йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Положеннями ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Водночас, п."ж" ч.3 вказаної статті передбачено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже колегія суддів наголошує, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На момент внесення записів у трудову книжку позивача НОМЕР_4 діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958 №620 та Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Відповідно до п.2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; "05.01.1984". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції № 162).

Згідно з п.2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місце роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_1 працювала на різних роботах, проте з урахуванням відомостей про зарахування страхового стажу, відповідачем не зараховано період роботи з 25.07.1986 по 13.08.1992 та періоди отримання допомоги по безробіттю з 20.09.1993 по 20.03.1994, з 20.06.1994 по 24.08.1994, з 24.11.1994 по 20.12.1994, з 12.12.1995 по 12.03.1996.

Водночас ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 народилася донька, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , однак з урахуванням відомостей про зарахування страхового стажу, відповідачем не зараховано період догляду за дитиною до трьох років.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у рішенні від 29.03.2023 №52 послалось на те, що за доданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 11 місяців 9 днів, до якого не зараховано:

період роботи з 25.07.1986 по 13.08.1992, оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_1 наказ на звільнення від 12.08.1989, тобто різниця між датою звільнення та датою наказу більше одного місяця, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

періоди отримання допомоги по безробіттю 1993-1994, 1994-1996 потребують уточнення, оскільки в трудовій книжці записи не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

період догляду за дитиною 1998 року народження, оскільки в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 відсутня відмітка про отримання паспорту.

Суд апеляційної інстанції підтримує позицію суду першої інстанції, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці.

Різниця між датою звільнення та датою наказу більше одного місяця у трудовій книжці та відсутність відмітки про отримання паспорту в свідоцтві про народження не можуть бути підставою для виключення таких періодів з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві (організації), та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (організації) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 26.06.2019 року у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

В межах спірних правовідносин варто зауважити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.

Водночас не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, у довідці.

При цьому, виплата допомоги по безробіттю та перебування на обліку безробітних є самостійними процедурами з окремими строками й підставами для їх початку та припинення. До страхового стажу особи, яка перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна, зараховується період, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що період роботи з 25.07.1986 по 13.08.1992, період догляду за дитиною з 07.12.1998 по 06.12.2001 та періоди отримання допомоги по безробіттю з 20.09.1993 по 20.03.1994, з 20.06.1994 по 24.08.1994, з 24.11.1994 по 20.12.1994, з 12.12.1995 по 12.03.1996 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки такі відповідають записам в його трудовій книжці та свідоцтві про народження, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а такі формальні неточності як різниця між датою звільнення та датою наказу більше одного місяця у трудовій книжці та відсутність відмітки про отримання паспорту в свідоцтві про народження, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не може бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів.

Доводи апеляційної скарги відповідача зазначених висновків суду не спростовують.

Спірним у розглядуваній справі, також є питанням наявності у позивача права на призначення пенсії відповідно до вимог статті 55 Закону № 796-XII, тобто зі зниженням пенсійного віку, з огляду на тривалість проживання/роботи в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до статті 9 Закону 796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-XII передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII, категорія 4 встановлюється особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Отже, відповідне посвідчення 4 категорії засвідчує відповідний статус особи, який пов`язаний із фактом проживання такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років.

Відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки, та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Із аналізу наведених правових норм права видно, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та працювали (працюють) або проживали (проживають) визначену кількість років у зоні посиленого радіологічного контролю.

Водночас, Пенсійний фонд України встановив перелік документів, що подаються до органу пенсійного фонду для призначення пенсії особі, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 9 підпунктом 5 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-XII).

Апеляційний суд встановив те, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (4 категорії), що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Отже, факт проживання позивачки у зоні посиленого радіоекологічного контролю підтверджується вказаним вище посвідченням.

Звідси, суд робить висновок, що позивач має право на зниження пенсійного віку на 2 роки.

Стаття 55 Закону № 796-XII передбачає додаткове зниження пенсійного віку на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю, але не більше 5 років.

Апеляційний суд встановив, що позивачка після 1 січня 1993 року проживає м.Чортків Чортківського району, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" " віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю за соціально-економічним фактором.

Цей факт засвідчений довідкою Чортківської міської ради №20-10/365 від 21.03.2023 відповідно до якої ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 27.01.1989 по 01.04.1994, по АДРЕСА_2 з 01.04.1994 по 05.04.2011, по АДРЕСА_3 з 05.04.2011 по 24.01.2012, по АДРЕСА_4 з 24.01.2012 по час звернення до суду.

Зважаючи на тривалість проживання позивачки у зоні посиленого радіоекологічного контролю, позивачка має право на додаткове зменшення пенсійного віку на 5 років.

Встановлені апеляційним судом обставини свідчать про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 29.03.2023 №52 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку є протиправним, а тому його необхідно скасувати повністю.

Водночас, відповідно до норм ч. 2 ст. 9 КАС України, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки відповідач, при розгляді заяви позивача, не надав оцінку тривалості проживання позивачки на території посиленого радіоекологічного контролю для додаткового зменшення пенсійного віку.

Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажу, то у суду відсутній розрахунок такого стажу, і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Оскільки вирішення питання наявності права на пенсію є прерогативою пенсійного органу і суд не вправі замість пенсійного органу вдаватись до підрахунку стажу, чи прийняття рішення про призначення пенсії, тому на переконання суду, для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України після зарахування спірних періодів повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Водночас питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15, яка зводиться до того, що суд не обраховує дійсний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Таким чином, зважаючи на цей висновок, адміністративний позов необхідно задовольнити частково, шляхом скасування оскарженого рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.308,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року в справі №500/2422/23 скасувати, та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку від 29.03.2023 № НОМЕР_5 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1986 по 13.08.1992, період догляду за дитиною з 07.12.1998 по 06.12.2001 та періоди отримання допомоги по безробіттю з 20.09.1993 по 20.03.1994, з 20.06.1994 по 24.08.1994, з 24.11.1994 по 20.12.1994, з 12.12.1995 по 12.03.1996.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 березня 2023 року про призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді Л. Я. Гудим
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 01 листопада 2023 року.