Справа № 520/12940/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання вирішення заяви про відвід

03 листопада 2023 р. справа № 520/12940/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Сліденка А.В. по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 (далі за текстом - позивач, заявник) до Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради про про визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб"єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації) з приводу постановки з 14.12.2021р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на облік у якості дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням психологічного насильства, -

встановив:

03.11.2023р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід від участі у справі №520/12940/23 судді Харківського окружного адміністративного суду Сліденка А.В., котра умотивована тим, що на думку заявника: 1) суд навів безпідставні мотиви, зазначені в ухвалі від 05.06.2023р. у справі №520/12940/23, якою було прийнято рішення про повернення позову у порядку ч.3 ст.45 КАС та фактично умисно порушив вимоги КАС України, позбавив права на захист малолітньої дитини (сина представника позивача), затягнув розгляд справи, у якій порушено права малолітньої особи; 2) доведено упереджену позицію судді, відсутність перевірки наданих доказів, аналізу існуючих доказів в матеріалах справи та прийняття незаконного та необґрунтованого рішення про залишення позовної заяви без руху.

Розглядаючи згаданий вище процесуальний документ, суд зазначає, що правовідносини з приводу відводу (самовідводу) від участі у розгляді адміністративної справи унормовані, насамперед, приписами ст.ст.36-41 КАС України та додаткового деталізовані приписами Закону України "Про запобігання корупції" в частині урегулювання реального конфлікту інтересів чи потенційного конфлікту інтересів.

У тексті клопотання про відвід не викладено жодних доводів, котрі б вимагали застосування норм Закону України "Про запобігання корупції".

Відтак, суд не вбачає підстав для вирішення клопотання в аспекті названого акту законодавства.

Продовжуючи вирішення поданої ОСОБА_1 заяви про відвід, суд зважає, що згідно з ч.1 ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.9 КАС України суд зобов`язаний з`ясувати об`єктивну істину у спорі за власною ініціативою безвідносно до правових позицій сторін та процесуальної поведінки учасників справи.

Частиною ч.2 ст.73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оцінивши наявні у справі документи, суд констатує, що насправді (у дійсності) зміст усіх аргументів заявника явно та очевидно зводиться до незгоди саме із процесуальними рішеннями, постановленими суддею при відправленні правосуддя у цій справі та зумовлений помилковим тлумаченням їх дійсного змісту.

Між тим, чітко сформульованим застереженням ч.4 ст.36 Кодексу адміністративного судочинства України прямо передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підтверджує повне усвідомлення того, що єдина легітимна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Зокрема, пунктом 4 ч.1 ст.36 КАС України у якості підстави для відводу зазначені обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Проте, коло цих обставин, характер, суть та правова природа цих обставин, межа рівня істотності, а також джерело походження інформації про них процесуальним законом не визначені.

Тому суд зважає на положення ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України", де зазначено, що: 1) "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду"; 2) Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного"; 3) Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими", суд вважає, що не можуть бути визнані достатніми підставами для відводу суддів - заяви учасників справи, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, котрі не підтверджені належними і допустимими доказами.

До того ж, у силу правових висновків ухвали Верховного Суду від 23.09.2021р. у справі №520/3535/2020: 1) надаючи оцінку об`єктивності та неупередженості судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.; 2) Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.; 3) При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, проте не вирішальною.; 4) Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Аргументи заяви про відвід не містять спроможних доводів демонстрування суддею упередженості та небезсторонності.

Частиною 1 ст.57 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що особа, призначена на посаду судді, набуває повноважень судді після складення присяги судді такого змісту: "Я, (ім`я та прізвище), вступаючи на посаду судді, урочисто присягаю Українському народові об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя".

Відтак, запровадження законодавцем правового інституту Присяги судді та повсякденна дія цього правового інституту спростовує обґрунтованість доводів, наведених у заяві про відвід судді та засвідчує відсутність навіть щонайменшої можливості виникнення у судді упередженого або необ`єктивного ставлення до будь-якого учасника справи.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що матеріали справи не містять жодної з передбачених ч.1 ст.36 КАС України підстав відводу (самовідводу), адже зміст поданої заявником заяви про відвід судді не містить взагалі будь-яких вагомих та істотних аргументів на підтвердження як минулих так і майбутніх проявів суддею упередженості чи необ`єктивності.

Доказів існування таких проявів заявником не подано, а судом не виявлено.

Тому, оцінивши наявні у справі документи, суд повторно констатує, що зміст усіх аргументів заявника явно та очевидно зводиться до незгоди саме із процесуальними рішеннями, постановленими суддею при відправленні правосуддя у цій по справі.

Так, стосовно доводів про затягування строку розгляду справи та відсутності перевірки наданих доказів, аналізу існуючих доказів в матеріалах справи суд зазначає, що згідно з ч.4 ст.9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, процесуальним законом чітко визначено, що рішення суб"єкта владних повноважень, про визнання протиправним і скасування якого заявлено вимогу є не доказом у спорі, а предметом спору.

Спір у справі склався з приводу незгоди заявника з рішенням Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради з приводу постановки з 14.12.2021р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на облік у якості дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням психологічного насильства.

Згідно з ч.1 ст.80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.7 ст.161 КАС України до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Отже, процесуальним законом чітко розмежовано процедуру витребування доказів та процедуру витребування копії рішення суб"єкта владних повноважень у спорі про визнання індивідуального акта протиправним.

Між тим, ані резолютивна частина позову, ані текст позову не містить прохання заявника про витребування у відповідача рішення Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради з приводу постановки з 14.12.2021р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на облік у якості дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням психологічного насильства.

При цьому, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023р. у справі №520/12940/23 в частині направлення справи на новий розгляд в частині вимог (про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень) для продовження розгляду не звільняє заявника від виконання вимог ч.7 ст.161 КАС України.

Тому ухвалою Харківського окружного суду від 30.10.2023р. у справі №520/12940/23 позов за цією вимогою було залишено без руху із детальним зазначенням порядку усунення (виправлення) недоліку в оформленні позову за ч.7 ст.161 КАС України.

Продовжуючи ретельний та грунтовний аналіз доводів процесуального документу заявника, суд зазначає, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 р. у справі №12940/23 позов в частині вимоги про визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради з приводу постановки з 14.12.2021р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на облік у якості дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням психологічного насильства, було повернуто у порядку ч.3 ст.45 КАС України.

Таке процесуальне рішення суду було умотивовано тим, що за матеріалами позову особа, указана у позові у якості позивача ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є малолітньою дитиною, батьком якої є ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ), а матір`ю - ОСОБА_3 .

Між батьком та матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виникла низка конфліктних ситуацій, розвиток яких призвів, зокрема, до складання відносно ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розгляду судової справи №619/895/22, прийняття Дергачівською РДА Харківської області розпорядження №224 від 04.05.2017р., розгляду судової справи №619/3051/17.

Як вбачається із викладених у позові доводів та змісту приєднаних до позову документів, оскаржене рішення Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради з приводу постановки з 14.12.2021р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на облік у якості дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням психологічного насильства, було прийнято саме у зв`язку із вчиненням батьком дитини - ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ) діяння, котре службою у справах дітей (за викладеним у позові твердженням заявника) було помилково кваліфіковано у якості психологічного насильства.

За таких обставин суд зазначив, що малолітня дитина - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) безпідставно указаний заявником у якості позивача, позаяк позов насправді подано на захист прав та інтересів батька дитини - ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. - НОМЕР_1 ).

Окрім того, суд зауважив, що посилання на ч.1 ст.272 акту права, найменування якого не зазначено у тексті позову (процитований у позові зміст якої відповідає положенням ч.1 ст.272 Цивільного кодексу України), є юридично неспроможним, позаяк право на звернення до суду не належить до кола перелічених ст.ст.270 Цивільного кодексу України особистих немайнових прав фізичної особи.

Натомість, ч.1 ст.56 КАС України визначено, що права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

За приписами ст.ст.49 та 50 Сімейного кодексу України батьками дитини є матір та батько.

Права матері та батька відносно захисту інтересів дитини є безумовними, але не абсолютними в аспекті умовної підміни внутрішньої волі та прагнення дитини лише внутрішньою волею або прагненням виключно одного з батьків.

Тому, суд дійшов до переконання про те, що адміністративний позов в інтересах малолітньої особи (неповнолітньої особи) у даному конкретному випадку має бути підписаний одночасно обома батьками, тобто і матір`ю дитини, і батьком дитини.

Указане обумовлено тим, що між заявником як батьком малолітньої дитини - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 як матер`ю малолітньої дитини - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) існує тривалий, багатоаспектний та істотний конфлікт в частині визначення інтересів спільної дитини - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Із викладених у тексті позову доводів та зі змісту приєднаних документів слідує, що оскаржене рішення Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради з приводу постановки з 14.12.2021р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на облік у якості дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням психологічного насильства, відповідає інтересам ОСОБА_3 як матері малолітньої дитини - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Наведена обставина у даному конкретному випадку виключає одноособове представництво лише заявником прав (інтересів) малолітньої дитини - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у справі №520/12940/23.

Отже, в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2023р. у справі №520/12940/23 судом на виконання приписів ст.ст.242, 248 КАС України було надано вичерпну юридичну оцінку усім юридично значимим факторам для вирішення питання про прийняття позову до розгляду за вимогою про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень.

Окрім того, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2023р. у справі №12940/23 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом в частині вимоги про зобов`язання Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради надіслати лист - спростування до ВП №1 Полтавського РУП, до слідчого, до процесуального керівника кримінального провадження №0000192, до представника позивача.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 р. по справі №520/12940/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 по справі №520/12940/23 скасовано в частині повернення позову щодо визнання протиправним та скасування рішення Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради з приводу постановки з 14.12.2021 року ОСОБА_2 на облік в якості дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням психологічного насильства. Справу у цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 по справі № 520/12940/23 залишено без змін.

Отже, Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 27.09.2023р. по справі №520/12940/23 погодився із правильністю застосування Харківським окружним адміністративним судом норм права в ухвалі від 05.06.2023р. у справі №12940/23 в частині відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

У постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 р. по справі №520/12940/23 указано лише про передчасність викладених вище висновків окружного адміністративного суду, оскільки питання чи подано позов законним представником саме з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, чи дійсно має місце порушення такого права, належності способу захисту такого порушеного права, з`ясування всіх обставин у справі підлягають вирішенню під час розгляду справи по суті. Під час такого розгляду, з метою встановлення всіх істотних обставин справи, суд не позбавлений можливості залучити до участі у справі третіх осіб, вислухати думку учасників справи, витребувати за необхідності додаткові докази у справі.

Отже, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023р. по справі №520/12940/23 не містить безумовних вказівок окружному адміністративному суду на прийняття рішення про відкриття провадження у справі безвідносно до стану оформлення матеріалів позову.

27.10.2023 р. зазначену справу відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передано у провадження судді Сліденку А.В.

В ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023р. у справі №520/12940/23 згадано, що суд у даній справі розглядає виключно вимогу позову про визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради з приводу постановки з 14.12.2021р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на облік у якості дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням психологічного насильства.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 р. у справі №520/12940/23 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - залишено без задоволення. Позов - залишено без руху. Надано час для усунення недоліків в оформленні позову - 10 днів від дати отримання цієї ухвали. Встановлено способом усунення недоліків подання до суду: копії рішення Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради з приводу постановки з 14.12.2021р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на облік у якості дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням психологічного насильства або клопотання про витребування копії рішення Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради з приводу постановки з 14.12.2021р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на облік у якості дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку із вчиненням психологічного насильства; юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини.

Відповідно до положень ст.ст.242, 248 КАС України в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 р. у справі №520/12940/23 викладено вичерпні мотиви прийнятого судом процесуального рішення, у тому числі і щодо доводів про обгрунтування поважності причин пропуску строку на звернення до суду посиланням на звернення від 07.05.2023р.

Зазначену ухвалу суду від 30.10.2023р. заявник отримав 31.10.2023р. в Електронному кабінеті в системі "Електронний суд".

Стосовно посилань заявника на упередженість судді у зв`язку із прийняттям даної ухвали від 30.10.2023р. про залишення позову без руху суд зазначає, що відповідно до п.2 та п.4 ч.1 ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно із ч.3 ст.39 Кодексу адміністративного судочинства України відвід повинен бути вмотивованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п.1 ст. 6 конвенції має визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Так, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою. З суб`єктивної точки зору, суд не повинен виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання. Об`єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

Слід зазначити, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Прийняття суддею (судом) процесуальних дій, передбачених КАС України, під час судового розгляду, є здійснення судом правосуддя і не є обставиною, що свідчить про упередженість суддів.

До того ж суд зважає, що питання про витребування будь-яких доказів у порядку ст.80 КАС України, а також питання про виклик для допиту будь-яких свідків у порядку ст.65 КАС України може бути розглянуто і вирішено судом по суті виключно за позовом, оформленим у відповідності до положень ст.ст.118-123, 160-161 КАС України, у той час як в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023р. у с праві №520/12940/23 чітко та зрозуміло викладені як недоліки в оформленні позову, так і спосіб їх виправлення.

Тому дослідивши доводи щодо відводу судді з цих підстав та мотивів, вивчивши матеріали справи, суд зазначає, що наведені у заяві про відвід обставини не можуть слугувати підставами для відведення головуючого судді як такі, що викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності, оскільки за правилами ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними діями, рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Відповідна позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 07 вересня 2017 №46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних, чи інших питань у тій самій справі не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів.

При цьому, слід звернути увагу, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Будь-які докази, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість головуючого судді Сліденка А.В, у результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості при розгляді даної справи, у матеріалах справи та доводах заяви про відвід відсутні.

Заявником фактично висловлено незгоду з процесуальними діями головуючого судді та мотивами процесуальних рішень суду у справі №520/12940/23 за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої особи ОСОБА_2 (далі за текстом - позивач, заявник) до Служби у справах дітей Малоданилівської селищної ради про визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення суб"єкта владних повноважень.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні по справі «Ветштайн проти Швейцарії» зазначив, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (див. Рішення ЄСПЛ у справі «Wettstein v. Switzerland § 43; та у справі «Micallef v. Malta], § 93).

Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді.

Відтак, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що матеріали справи не містять жодної з передбачених ч.1 ст.36 КАС України підстав відводу (самовідводу), позаяк доводи заяви про відвід не підтверджені ані належними аргументами, ані відповідними доказами.

За таких обставин задоволення заяви про відвід призведе до маніпуляції з автоматичним розподілом судових справ, що повністю суперечить вимогам ст. 31 КАС України.

Однак, задля створення в усвідомленні заявника усіх фізично можливих в об`єктивній дійсності умов дотримання вимог процесуального закону, суд вважає за необхідне передати заяву про відвід для вирішення по суті іншому складу суду згідно з абз.1 ч.4 ст.40 КАС України.

При вирішенні питання про відвід, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007р. у справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011р. у справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»), тому надав оцінку усім обставинам, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення відводу, та дослухався до усіх аргументів заявника, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення згаданого питання.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, 36-41, 90, 211, 236, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Передати заяву про відвід для вирішення по суті у порядку ч. 4 ст. 40 КАС України іншому складу суду.

2. Роз`яснити, що ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту проголошення (підписання).

Суддя А.В. Сліденко