Справа № 462/568/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 462/568/23 пров. № А/857/17627/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Хобор Р.Б.

секретар судового засідання Гранат В.В.

за участю представників сторін:

від позивача Сокальський Д.А.

від відповідача Леськів Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року (головуючий суддя Колодяжний С.Ю., м.Львів) у справі № 462/568/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

26.01.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просив скасувати постанову адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради №01 від 11.01.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн, а також закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача події та складу такого.

Позов обґрунтовує тим, що вказаною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 грн., за те, що він самочинно встановив огорожу на пл.Двірцевій у м.Львові. Таку постанову вважає протиправною та зазначає, що на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів для встановлення наявності чи відсутності правопорушення та його винність у вчиненні такого, а також відповідачем неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи. Зазначає, що постанова за формою і змістом не відповідає вимогам КУпАП. Вказує, що оскаржувана постанова не містить посилання на те, які саме нормативно-правові акти було порушено та не викладено суть такого правопорушення відповідно до диспозиції ст.152 КУпАП, зокрема, в такій не зазначено дати порушення, точної адреси, ким конкретно та що було порушено.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено. Постанову №01 від 11.01.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що оскаржувана постанова прийнята з урахуванням сукупності переконливих доказів наявності в діях позивача складу інкримінованого йому у вину адміністративного правопорушення, які позивачем не спростовані. Адміністративною комісією дотримано процедуру винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбачену КУпАП, зміст постанови відповідає ст.283 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції ст.152 КУпАП.

Представник позивача в судовому заперечує проти проданої апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача підтримує вимоги апеляційної скарги повністю, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

11.01.2023 року адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради винесено постанову №01, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Суть правопорушення за змістом даної постанови полягала у тому, що громадянин ОСОБА_1 самочинно встановив огорожу за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказану постанову прийнято за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення №2-059б від 12.12.2022 року, з доданими до нього документами: вимогою №2410Б-В2622 від 02.12.2022 року, світлиною огорожі та актом про відмову від участі в спільному обстеженні від 12.12.2022 року, який складений інженером КП «Адміністративно-технічне управління» Яремків Р.І. про те, що ОСОБА_1 порушено вимоги п.20.1.24 Правил благоустрою Львівської МТГ зі змінами та доповненнями, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376, тим самим вчинено адміністративне правопорушення, за яке передбачено відповідальність за ст.152 КУпАП, а саме: на площі Двірцева самочинно встановлена огорожа.

Адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради при розгляді справи було досліджено також і інші документи: акт обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (біля триповерхової будівлі ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод») від 18.11.2022 №40 з доданою план-схемою та матеріалами фотофіксації, яким зафіксовано, що «… на частині земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 13,4672 га (кадастровий номер :01:004:0081), яка перебуває в постійному користуванні ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» відповідно до державного акту про право на постійного користування землею від 29.09.2000 №117 Кн.1-3 ОСОБА_1 встановив тимчасову споруду площею 68 кв.м. зі склопакетним заскленням фасадної частини приміщення та сендвіч панелями (МАФ), яка фактично орієнтовною площею 1 кв.м. розміщена на землях комунальної власності, та ще й додатково обгородив металевим парканом земельну ділянку комунальної власності обмеживши доступ її власнику. Таким чином ОСОБА_2 самовільно зайняв та фактично використовує земельну ділянку комунальної власності орієнтовною площею 0,0009 га для обслуговування АДРЕСА_1 . Також під час обстеження виявлено, що металевий паркан ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» встановлений по межах, що відрізняються із зовнішніми межами, які відображені в державному акті на право постійного користування землею від 29.09.2000 №117 Кн.1-3.»; лист Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 26.12.2022 року № 32-вих-115791, адресований ОСОБА_1 з рекомендаціями, зокрема, і щодо приведення благоустрою території пл.Двірцевої, який було порушено в результаті здійснення самочинних робіт з влаштування тимчасової споруди на орендованому у ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» бетонному майданчику зі сторони площі Двірцевої за адресою: АДРЕСА_2 до попереднього стану; лист-звернення ФОП ОСОБА_1 від 12.12.2022 року до голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради з повідомленням про те, що після встановлення та реконструкції тимчасової споруди для здійснення комерційної діяльності, яка була ним встановлена на орендованому у ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» майданчику, огорожа, яка відділяє територію заводу від земель загального користування комунальної власності зі сторони пл.Двірцевої, встановлена виключно в межах земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод».

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_3 , яка є секретарем адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_1 був присутній на засіданні комісії з розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП.

Вважаючи оспорювану постанову протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогою про її скасування та закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до змісту ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покрашення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; територія (в населеному пункті) - це сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів загального користування: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту.

Приписи ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», визначають, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані закріплені в установленому порядку за ними території; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» на об`єктах благоустрою категорично забороняється: 1) виконувати роботи без дозволу у разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; 2) самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева; 3) вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг; 4) складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків; 5) самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо; 6) встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження з відповідними органами Міністерства внутрішніх справ України; 7) влаштовувати стоянки суден, катерів, інших моторних плавучих засобів у межах територій пляжів; 8) випасати худобу, вигулювати та дресирувати тварин у не відведених для цього місцях; 9) здійснювати ремонт, обслуговування та миття транспортних засобів, машин, механізмів у не відведених для цього місцях (крім випадків проведення негайного ремонту при аварійній зупинці).

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний оцінити докази, шляхом всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з диспозицією ст.152 КУпАП об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського благоустрою. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у порушенні правил благоустрою територій міст та інших населених пунктів, а також недодержанні правил щодо забезпечення чистоти і порядку в містах та інших населених пунктах. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Відповідно до ч.1 ст.218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ст.152 цього Кодексу.

Вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення встановлені статтею 283 КУпАП, згідно з якою, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Проте, колегія суддів зауважує, що всупереч вимогам ст.283 КУпАП оскаржувана постанова містить в описі обставин, установлених під час розгляду справи, лише загальні зазначення, що «громадянин Магеррамов ОСОБА_4 самочинно встановив огорожу за адресою: АДРЕСА_1 », але не вказано часу встановлення чи періоду зведення огорожі, її розмірів, матеріалу, типу постійна чи тимчасова, адже згідно п.20.1.24. Правил благоустрою м.Львова відповідальність передбачена за самовільне встановлення постійної або тимчасової огорожі. З наведеного опису не зрозумілим є місце вчинення адміністративного правопорушення, оскільки площа земельної ділянки на пл.Двірцева становить 13,4672 га, а в постанові не вказано конкретного, точного місця розташування огорожі, з прив`язкою чи орієнтацією по певній будівлі чи іншому стаціонарному об`єкту або з вказанням відповідних координат.

Крім того, не встановлено вказаних даних і у протоколі про адміністративне правопорушення №2-059б від 12.12.2023 року.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що ст.152 КУпАП є бланкетною правовою нормою, має загальний зміст, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів. Конкретизований зміст диспозиції бланкетної правової норми передбачає певну деталізацію її положень іншими нормативно-правовими актами для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Отже, відповідальність за даною статтею настає в разі вчинення особою порушення існуючих державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів. Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради №01 від 11.01.2023 року не вбачається, які саме правила благоустрою були порушені позивачем.

Апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що формулювання обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення повинно містити точний опис обставин справи з зазначенням, зокрема, ознак об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, визнаного органом (посадовою особою), який розглядає справу, доведеним. Постанова у справі про адміністративне правопорушення має бути змістовною і відображати діяння, за яке особа притягується до відповідальності. Натомість, зі спірної постанови неможливо встановити об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюване рішення прийняте у зв`язку з порушенням позивачем ОСОБА_1 п.20.1.24. Правил благоустрою м.Львова. У свою чергу, колегія суддів вказує, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону. Об`єкт адміністративного правопорушення - це сукупність суспільних відносин, що охороняються правовими нормами, тобто фактично це наявність правової норми яка забороняє здійснювати певні дії та передбачає відповідальність у випадку недотримання вимог цієї норми. Об`єктивна ж сторона адміністративного правопорушення полягає у дії чи бездіяльності, що заборонені правовими нормами. Суб`єктом такого правопорушення в даному випадку може бути конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку. Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Таким чином, притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення апелянтом до матеріалів справи долучено фотознімки. Однак, ознайомившись зі змістом таких доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що такі фото є неналежним доказом, оскільки з них неможливо ідентифікувати об`єкт, його місцезнаходження, а відтак вказані фотографії не відображають місця вчиненого правопорушення, а також факту та обставин вчинення правопорушення саме позивачем. Крім того, апелянтом надано копію акту обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (біля триповерхової будівлі ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод») від 18.11.2022 №40 з доданою план-схемою та матеріалами фотофіксації, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 на частині земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 13,4672 га (кадастровий номер :01:004:0081), яка перебуває в постійному користуванні ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», адреса: АДРЕСА_2 , форма власності державна, встановив тимчасову споруду площею 68 кв.м., яка фактично орієнтовною площею 1 кв.м. розміщена на землях комунальної власності, обгородивши металевим парканом земельну ділянку комунальної власності.

01.09.2022 року ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (по договору Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (по договору - Орендар) уклали договір оренди №ВГМ-018/22. Відповідно до умов договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, майданчик з бетонним покриттям зі сторони пл. Двірцевої, площею 68 кв.м., інвентарний №20149 ПрАТ «ЛЛРЗ», розміщене за адресою: АДРЕСА_2 ; майданчик передається в оренду з метою використання в комерційній діяльності (п.1.1, 1.2 Договору).

Земельна ділянка, на якій ФОП ОСОБА_5 встановив тимчасову споруду, є майданчиком з бетонним покриттям площею 68 кв.м., розташованим на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» та надана цьому підприємству на підставі ухвали Львівської міської ради від 27.04.2000 №603 у постійне користування. Цей бетонний майданчик знаходиться на межі земельної ділянки підприємства, що огорожена металевим парканом, за яким знаходиться площа Двірцева (площа перед головним залізничним вокзалом міста Львова.

Позивач заперечує факт влаштування ним вказаної в акті огорожі, зазначаючи про існування такої ще до оренди ним майданчика у ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», і такі доводи не спростовано відповідачем, оскільки не встановлено об`єктивних даних, які би безспірно та переконливо підтверджували встановлення огорожі саме ФОП ОСОБА_1 після 01.09.2022 року, а не до цієї дати ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» чи іншою особою.

Встановлення ФОП ОСОБА_1 МАФу на орендованому у ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» майданчику з бетонним покриттям площею 68 кв.м. ще не може саме по собі свідчити про влаштування цією особою спірної огорожі, тому наведені в акті обстеження земельної ділянки на пл.Двірцевій у м.Львові (біля триповерхової будівлі ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод») від 18.11.2022 №40 дані суд оцінює критично і вважає їх такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

До того ж, в акті від 18.11.2022 року зазначено, що під час обстеження виявлено, що металевий паркан ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» встановлений по межах, що відрізняються із зовнішніми межами, які відображені в державному акті на право постійного користування землею від 29.09.2000 №117 Кн.1-3.

Колегія суддів також зауважує, що присутніми при обстеженні даної ділянки ФОП ОСОБА_1 і представниками ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» даний акт на підтвердження зафіксованих в ньому даних не підписано. Матеріали справи не містять підтвердження ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод», що вказана в акті обстеження земельної ділянки на пл.Двірцевій у м.Львові (біля триповерхової будівлі ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод») від 18.11.2022 №40 огорожа не встановлена заводом. Будь-яких інших доказів вчинення позивачем правопорушення та його відношення до влаштування огорожі відповідачем не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідач при винесені оспорюваної постанови неналежним чином задокументував наявність правопорушення та що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП, а тому постанова №01 від 11.01.2023 року є протиправною.

Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 229, 242, 243, 250, 268, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року у справі № 462/568/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 02 листопада 2023 року.