Справа № 200/1617/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року справа №200/1617/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєв Е.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/1617/23 (головуючий І інстанції Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , надісланий на адресу суду через підсистему ЄСІТС Електронний суд, в якому позивач просив суд: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2014 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року у сумі 64 222 гривні 85 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4434 гривні 27 копійок в місяць у загальній сумі 182 153 гривні 66 копійок за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він з 11 грудня 2010 року по 20 березня 2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з якої був переведений до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), де проходив військову службу у період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року. У період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 01 грудня 2015 року по 01 серпня 2021 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення.

У 2021 році було надіслано заяву до військової частини НОМЕР_2 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення, однак відповідачем була надана відповідь про відсутність заборгованості щодо виплати індексації грошового забезпечення перед позивачем.

У зв`язку із цим, позивачем було подано позов до Одеського окружного адміністративного суду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101600403), у якому позивач просив суд:

визнати протиправними дії Військової частини щодо застосування грудня 2015 року, як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно;

зобов`язати Військову частини нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 85927,84 гривень, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 20.03.2019 року включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4434,27 гривень, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року;

зобов`язати Військову частину нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4 434,27 гривень за період з 01.03.2018 року по 20.03.2019 року включно, у сумі 56 229,89 гривень, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року залишено без змін, бездіяльність Військової частини щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року визнано протиправною. Зобов`язано Військову частину нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_2 .

У відповідь на заяву позивача військовою частиною НОМЕР_2 надано відповідь, в якій зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення у Державній прикордонній службі України проводиться військовою частиною з якої звільняється військовослужбовець та була позивачу проведена військовою частиною НОМЕР_1 .

Одночасно позивачем направлено заяву до військової частини НОМЕР_1 з проханням надати розрахунок виплаченої індексації грошового забезпечення при звільненні. Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь, в якій зазначено, що позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця грудень 2015 року та щомісячної фіксованої індексації 623,46 грн у загальній сумі 21704,99 грн.

Проте позивач вважає, що відповідачем при встановленні місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) не враховано пункти 5 та 10-2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), як наслідок визначено неправильний базовий місяць (грудень 2015 року замість січня 2008 року) та нараховано індексацію грошового забезпечення в значно меншому розмірі.

За період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року позивачу виплачена тільки поточна індексація грошового забезпечення в сумі 7257,94 грн, яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103%.

Вважає, що відповідачем в порушення норм абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення не виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року у фіксованій величині 4434,27 грн в місяць на загальну суму 182153,66 грн.

Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки вони порушують його права та охоронювані законом інтереси. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/1617/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постанвою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення 4434,27 грн в місяць у сумі 125 881 грн 81 коп, за період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року включно до відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» запроваджено обов`язкову для всіх вимогу про не нарахування та не виплату усім категоріям громадян індексації грошового забезпечення за всі періоди без виключення, з урахуванням потреб та можливостей державного бюджету.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Донецько-Луганським регіональним управлінням Державної прикордонної служби України 03 травня 2019 року.

ОСОБА_1 з 11 грудня 2010 року по 20 березня 2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , з якої був переведений до Військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу у період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року.

У період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі.

У зв`язку з цим, 18 червня 2021 року позивачем було надіслано заяву до військової частини НОМЕР_2 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 20 вересня 2019 року.

Відповідачем надано відповідь та зазначено, що заборгованості щодо виплати індексації грошового забезпечення перед позивачем немає.

Тому для вирішення спору позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо застосування грудня 2015 року, як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно, із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 85927,84 гривень, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 року включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4434,27 гривень, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4434,27 гривень за період з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 року включно, у сумі 56229,89 гривень, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум задоволено частково.

Визнано бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року протиправною.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 залишено без змін.

З метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 позивач звернувся із заявами до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 .

Листом Військової частини НОМЕР_2 від 24 лютого 2023 року за вих.№11/3-38-23 надано відповідь на заяву позивача від 15 лютого 2023 року, в якій зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення у Державній прикордонній службі України проводиться військовою частиною, з якої звільняється військовослужбовець та була позивачу проведена військовою частиною НОМЕР_1 .

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 28 лютого 2023 року за вих.№11/1344-23 надано відповідь на заяву позивача від 15 лютого 2023 року, в якій зазначено, що позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця грудень 2015 року та щомісячної фіксованої індексації 623,46 грн у загальній сумі 21704,99 грн.

Щодо строку звернення до суду, судом першої інстанції зазначено наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України (чинній на момент виникнення спірних правовідносин (звільнення позивача з військової служби), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття заробітна плата і оплата праці, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям грошова винагорода, одноразова грошова допомога при звільненні та оплата праці і заробітна плата, які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Статтею 18 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії (далі Закон № 2017) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою).

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 160/8332/20.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Натомість, у постанові від 27 квітня 2023 року по справі № 420/14777/22 Верховний Суд дійшов висновку, що при зверненні працівника до суду з позовом про стягнення належної при звільненні заробітної плати (у разі порушення законодавства про оплату праці) слід застосовувати частину другу статті 233 КЗпП України в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з військової служби. А застосування судами частини другої статті 233 КЗпП України в редакції, чинної на момент постановлення судових рішень (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року) є помилковим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21.

Отже, на момент звільнення позивача з військової служби та виключення його із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (01 серпня 2021 згідно відомостей військового квитка, виданого на ім`я позивача), частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

З огляду на викладене вище, право позивача на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком. Таким чином, позивачем не пропущено строк звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4434 гривні 27 копійок в місяць у загальній сумі 182 153 гривні 66 копійок за період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, судом зазначено наступне.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (п. 3 ст. 9 Закону № 2011).

До складу грошового забезпечення військовослужбовця входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. (ч. 2 ст. 9 Закону № 2011).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011).

Відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03 липня 1991 № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; (ст. 1 Закону № 1282).

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення) (ст. 2 Закону № 1282).

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст. 4 Закону № 1282, у редакції до 24 грудня 2015 року 101 відсоток).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. (ст. 6 Закону № 1282).

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. (ст. 9 Закону № 1282).

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі Постанова КМУ № 1294) була затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція № 425).

Пункт 1.2 розділу І Інструкції № 425 передбачав, що грошове забезпечення це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення;

місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія);

штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306, відповідно до ст. 9 Закону № 2011 та п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова КМУ № 704) затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція № 558).

Згідно з п. 2 розділу І Інструкції № 558 грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із:

посадового окладу;

окладу за військовим званням;

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії);

одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

Місячне грошове забезпечення складається із:

основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням);

щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року включно.

В період з 21 березня 2019 року позивачем не оскаржується розрахунок величини приросту індексу споживчих цін. Так звана поточна індексація грошового забезпечення у військовослужбовців виникла тільки в грудні 2018 року в сумі 71,08 грн внаслідок перевищення порогу в 103%, що не заперечується позивачем.

Позивачем в період з 21 березня 2018 року оскаржується сума індексації яка виплачується у разі настання обставин передбаченими абзацами 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, які, на думку позивача, проігноровано відповідачем при розрахунку індексації.

Як свідчить довідка розрахунок індексації грошового забезпечення від 01 травня 2023 року №265 позивачу у спірний період виплачувалась лише поточна індексація, тобто без урахуванняи абз. 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.

З приводу викладеного, судом зазначено наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078 у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці.

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103% (абз. 2 п. 1-1, абз. 6 п. 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100% (абз. абз. 2, 5 п. 4 Порядку № 1078).

У цьому контексті правовідносини щодо нарахування й виплати позивачу поточної індексації в період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 включно не є спірними, індексація грошового забезпечення позивача нарахована та виплачена відповідно до вимог Порядку № 1078.

Позивач не заперечує і не оспорює тих обставин, що індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації у жовтні 2018 року, був опублікований Держстатом у листопаді 2018 року і з грудня 2018 року у позивача виникло право на індексацію, яка надалі виплачувалася йому до звільнення з військової служби.

Щодо фіксованої суми індексації, то слід зазначити, що Закон № 1282 і Порядок № 1078 такого поняття не містять.

Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Проте Постановою КМУ № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому в Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

З 01 грудня 2015 року в абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 по суті йдеться про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абз. абз. 3, 4 п. 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз п. 1, абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку №1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Саме такі висновки наведені Верховним Судом в п. п. 97, 98 постанови від 23 березня 2023 року у справі № .

З урахуванням того факту, що 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 740 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п. п. 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Системний і цільовий способи тлумачення абз. абз. 3, 4 Порядку № 1078 дають підстави для висновку, що в березні 2018 року як місяці підвищення доходу відповідачу належало вирішити питання, чи має остання право на отримання суми індексації-різниці.

Судом встановлено та підтверджено наявною у матеріалах справи довідкою розрахунком індексації грошового забезпечення від 01 травня 2023 року №265, відповідачем не нарахована та не виплачена позивачу у період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року так звана індексація - різниця.

Однак, позивач наполягає на тому, що має право на отримання індексації-різниці і що це право відповідач порушив через бездіяльність.

З огляду на викладене, суд вважає за потрібне до спірних правовідносин застосувати правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21:

102. У цьому контексті Суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

102.1. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

104. Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Суд звертає увагу на таке.

105. Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

105.1. розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);

105.2. суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

105.3. чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

106. Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

106.1. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

107. Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

108. Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

109. Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Судом встановлено, що надані сторонами розрахунки грошового забезпечення позивача за період лютий-березень 2018 року є дещо відмінними.

В наданій представником відповідача довідці про суми грошового безпечення, виплаченого ОСОБА_1 від 01 травня 2023 року №268 відсутні такі складові грошового забезпечення як винагорода за бойове чергування та щомісячна додаткова винагорода. Інші складові грошового забезпечення позивача не є відмінними від розрахунку, наданого позивачем.

Тому, суд, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у вищенаведеній постанові вважає за потрібне по - перше перевірити обгрунтованість складових грошового забезпечення позивача за лютий та березень 2018 року для визначення розміру підвищення доходу позивача в березні 2018 року.

Відносно щомісячної додаткової грошової винагороди та винагороди за бойове чергування, суд зазначає наступне.

У постанові від 06 лютого 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 522/2738/17 дійшла наступних висновків: згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Дослідивши особисту картку грошового забезпечення позивача за 2018 рік судом встановлено, що щомісячна грошова винагорода та винагорода за бойове чергування носять систематичний, щомісячний характер, тобто входять до додаткових видів грошового забезпечення.

На підставі наявних в матеріалах справи документів, судом вставлено наступне:

грошове забезпечення позивача у лютому 2018 року становило 8716,35 грн та складалось з : посадового окладу 800 грн, окладу за військовим званням 65 грн, надбавкою за вислугою років 302,75 грн, надбавкою за виконання особливо важливих завдань 1050,97 грн,надбавкою за особливі умови служби 120,00 грн, надбавкою за кваліфікацію 44 грн, винагорода за бойове чергування 40 грн, премія 3040 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 3253,63 грн.

грошове забезпечення позивача у березні 2018 року становило 8745,23 грн та складалось: посадового окладу 3260 грн, окладу за військове звання 1020, 00 грн, надбавки за вислугу років 1926,00 грн, надбавки за кваліфікацію 228,20 грн, винагороди за бойове чергування 40 грн, премії 2216,80 грн та щомісячної додаткової грошової винагороди 54,23 грн.

Отже, розмір підвищення грошового забезпечення позивача у березні 2018 року становив: 8745,23 грн 8716,35 грн = 28,88 грн.

Суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року суд визначає як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100%.

Величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становить 253,3 , що підтверджується наявним у матеріалах справи додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 08 вересня 2021 року №826/3263/фес Інформація щодо величини приросту індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, який надано позивачем та не спростований відповідачем.

В березні 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 762,00 грн (https://services.dtkt.ua/catalogues/indexes/1).

Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін і поділений на 100: 1 762,00 грн. х 253,30% / 100 = 4 463,15 грн.

Таким чином, сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становила 4 463,15 грн.

Вирішуючи питання, чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації, суд виходить того, що сума підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить 28,88 грн, а сума можливої індексації в березні 2018 року 4 463,15 грн, тобто розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Таким чином, позивач у період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року включно мав право на нарахування та виплату індексації різниці.

Відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463,15 грн 28,88 грн = 4 434,27 грн.

Отже, військова частина НОМЕР_1 у період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року включно зобов`язана була нарахувати позивачу індексацію різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 та виплатити її з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

З урахуванням вимог статті 9 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постанвою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Стосовно способу захисту права позивача на отримання невиплачених сум індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у пункті 62 постанови від 31 травня 2021 року у справі №420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен:

а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу);

б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Позивач просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію різницю грошового забезпечення у спірний період у конкретних, розрахованих ним, сумах.

Враховуючи висновки, викладені у постанові Верховного суду по справі від 23 березня 2023 року по справі №400/3826/21 щодо належного способу захисту порушеного права, та відповідно до норм статті 9 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення 4434,27 грн в місяць у сумі 125 881,81 грн, за період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року включно до відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постанвою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та з відрахуванням податків та інших обовязкових платежів.

Щодо вимог про нарахування та виплати на користь позивача компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, рішення суду позивачем не оскаржується, а тому з урахуванням частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційним судом не переглядаються.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/1617/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/1617/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко