Справа № 300/5392/23
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" листопада 2023 р. справа № 300/5392/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В.розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за березень і квітень 2023 року, у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, при цьому отриманим, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) активних бойових дій, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за березень і квітень 2023 року, у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, при цьому отриманим, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) активних бойових дій, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо затримки розрахунку при звільненні за період з 29.05.2023 по 20.06.2023;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.05.2023 по 20.06.2023.
Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у розмірі до 100 000 гривень за березень і квітень 2023 року, у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, а також протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо затримки розрахунку при звільненні за період з 29.05.2023 по 20.06.2023.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.08.2023 року, відкрито провадження в даній адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження.
17.08.2023 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів у відповідача.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 року витребувано у військової частини НОМЕР_1 необхідні для розгляду справи докази.
Відповідач 11.09.2023 року надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві.
На виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023, військовою частиною НОМЕР_1 18.09.2023 року надіслано витребувані судом докази.
19.09.2023 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.
Відповідачем надіслано заперечення на відповідь на відзив 09.10.2023 року, в якому просить позовні вимоги залишити без задоволення.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, відзив на позовну заяву та заперечення на відзив, зазначає наступне.
Позивач по справі, ОСОБА_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України з 23.07.2020 по 21.12.2021, що підтверджується записами, які містяться у військовому квитку позивача, серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 був мобілізований Івано-Франківським центром комплектування та соціальної підтримки у Збройні Сили України з 24.02.2022 у зв`язку із повномасштабним вторгненням росії на територію України, що засвідчується записом на сторінці 4 військового квитка позивача.
Військову службу проходив у військовій частині НОМЕР_1 , маючи військове звання - солдат, військову професію командир відділення.
04.02.2023 в ході бойових дій під час ворожого обстрілу в районі населеного пункту Спірне, Донецької області , перебуваючи безпосередньо в районах ведення активних бойових дій, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, отримав тяжке поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, а саме відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку важкого ступеня, вогнищевий забій обох лобних та правої скроневої часток, спілу реальну та субдуральну гематому справа, перелом лобної, скроневої та тім`яної кісток справа з переходом на основу черепа, перелом поперечних відростків тіл поперекових хребців.
Підтвердженням факту отримання поранення позивачем є:
- довідкою про обставини травми, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 від 23.032023 №820 ;
- довідкою військово-лікарської комісії КНП «Обласна клінічна лікарня Івано- Франківської обласної ради» від 24.03.2023 №55/10;
- свідоцтвом про хворобу №846 від 23.05.2023.
Перша медична допомога позивачу після отриманої травми надавалась у ПХГ АДРЕСА_1 .
04.02.2023 позивач доставлений в КНП «Дніпропетровська обласна клінічна лікаря ім. І.І., Мечнікова», а 05.02.2023 - виконана необхідна операція по видаленню епідуральної та субдуральної гематоми, резекції вогнища забою лобової частки праворуч через кістково- пластичну трепанацію черепа, а також здійснена фіксація відламків кістки титановим імплантом.
09.02.2023 року позивач евакуйований у КНП «Центральна міська лікарня Рівенської міської ради», де проводилось консервативне лікування.
В подальшому ОСОБА_1 лікувався у КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради».
Позивачу надавались відпустки 21.02.2023 та 24.03.2023 за станом здоров`я, на 30 календарних днів, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №846 від 23.05.2023.
20.04.2023 позивач консультований травматологом Військової частини НОМЕР_3 та направлении на ВЛК для визначення придатності до військової служби.
Постановою ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю тощо констатовано, що на підставі статті 75а графи II Розкладу хвороб ОСОБА_1 непридатний до військової служби таз виключення з військового обліку та потребує звільнення від виконання службових обов`язків за станом здоров`я.
Згідно копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2023 за №151 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_1 , старшого оператора 1 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України становить: 2 роки, 08 місяців 01 день, пільгова; 01 рік 03 місяці 30 днів, загальна: 04 роки 00 місяців 01 день.
При цьому, після звільнення позивачу надходили на картковий рахунок кошти, а саме, як слідує із виписки з карткового рахунку:
- 31.05.2023 зараховано зарплату (із коментарем: грошове забезпечення - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, А3715);
- 10.06.2023 зараховано зарплату (із коментарем: грошове забезпечення - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, А3715);
- 20.06.2023 зараховано зарплату (із коментарем: грошове забезпечення -додаткова винагорода за травень, А3715).
21.02.2023 року позивачу зараховано зарплату (із коментарем: грошове забезпечення - бойові за січень з розрахунку 100 тисяч. А3715) та 28.03.2023 позивачу зараховано зарплату (із коментарем: грошове забезпечення додаткова винагорода за лютий).
Позивач вважаючи, що відповідачем не здійснив з ним розрахунок в день звільнення (виключення зі списків особового складу військової частини) та не виплатив грошову винагороду передбачену Постановою Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачена позивача за січень, лютий та травень 2023 року, чим порушив його права та законні інтереси, звернувся 26.09.2023 року до відповідача з проханням виплатити недоотриману додаткову грошову винагороду за березень і квітень 2023 року.
09.08.2023 відповідачем надано відповідь листом № 1934, у якому відмовено у виплаті недоотриманої додаткової грошової винагороди за березень і квітень 2023 року, обгрутовуючи це тим, що всі виплати було здійснено згідно чинного законодавства.
Позивач не погоджуючись з даною відповіддю та вважаючи бездіяльність відповідача протиправною звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії, конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує
соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України
та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову
службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з
виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон
України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі-
Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною
службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за
станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом),
іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та
територіальної цілісності.
З фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини врегульовано зокрема Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон №2011-XII).
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом
Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для
комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України
військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом,
враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у
службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що
проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному
порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у
добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню
військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил
Щодо позовної вимоги, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виплати ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у розмірі до 100 000 гривень за березень і квітень 2023 року, у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, при цьому отриманим, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) активних бойових дій, суд зазначає наступне.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацем 4 пункту 1 Постанови №168 (в редакції до 19.07.2022) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 грн. винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Також, Постанову №168 (в редакції від 19.07.2022) доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: 2-1. «Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».
Віповідач надав суду разом із відзивом картку особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_4 , яка підтверджує вимоги позивача щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у розмірі до 100 000 гривень за березень і квітень 2023 року. Так, із вказаної картки особового рахунку вбачається, що додаткова грошова винагорода (бойові), передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 виплачена позивачу за січень, лютий та травень 2023 року. Водночас, така виплата не проведена за березень і квітень 2023 року. Про вказане стверджував і позивач у позові. Окрім цього, така виплата, згідно вказаної картки особового рахунку, була виплачена позивачу і кожного місяця протягом лютого-грудня 2022 року. Таким чином, відповідач стверджує, що всі виплати в частині додаткової винагороди виплачені.
Однак, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000 грн. винагороди за березень-квітень 2023 року, тому доцільно вважати, що бездіяльність відповідача, щодо невиплати позивачу такої додаткової винагороди є протиправною.
Щодо позовних вимог, які стосуються протиправної бездіяльністі військової частини НОМЕР_1 щодо затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 29.05.2023 по 20.06.2023, суд зазначає наступне.
Пунктом 242 розділу XII «Звільнення з військової служби» Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Одночасно такі питання врегульовані КЗпП України.
Згідно з рішенням Конституційного суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002, при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП, у якому визначені основні трудові права працівників.
Відтак, за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за 6 місяців.
Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Даними нормами на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести із звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.. 117 КЗпП. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто реальне виконання цього обов`язку.
Згідно матеріалів справи, суду стало відомо, що позивача було звільнено 29.05.2023 (виключено зі списків особового складу військової частини), а 20.06.2023 року - день останньої виплати від відповідача (виплата додаткової винагороди за травень).
Отже, позивач має право на отримання грошової компенсації (середнього заробітку) за весь час затримки розрахунку, а саме з 29.05.2023 по 20.06.2023 року.
Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за березень і квітень 2023 року, у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, при цьому отриманим, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) активних бойових дій, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень за березень і квітень 2023 року, у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, при цьому отриманим, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) активних бойових дій, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 29.05.2023 по 20.06.2023.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.05.2023 по 20.06.2023.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 );

відповідач - військова частина ( НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ).

Суддя Шумей М.В.