Справа № 260/7523/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 рокум. Ужгород№ 260/7523/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач, В/Ч НОМЕР_2 ), яким просить:

1) Визнати протиправними дії В/Ч НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у вересні 2016 року у розмірі 8623,13 грн. та у березні 2017 року у розмірі 8923,13 грн. без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 889 у вересні 2016 року у розмірі 4878,64 грн та у березні 2017 року у розмірі 5353,88 грн.

2) Зобов`язати В/Ч НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомогу на оздоровлення у вересні 2016 року у розмірі 8623,13 грн. та у березні 2017 року у розмірі 8923,13 грн. з урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 889 у вересні 2016 року у розмірі 4878,64 грн. та у березні 2017 року у розмірі 5353,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 16.08.2021 р. № 251 був звільнений з військової служби та наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 31.08.2021 р. № 194 його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. В період проходження військової служби при виплаті грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки не нараховувалася та не виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60 % грошового забезпечення, передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 р. № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889". У зв`язку з цим звернувся до відповідача з клопотанням здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки. Однак листом від 08.02.2023 р. № 611 військова частина НОМЕР_4 відмовила у здійсненні такого перерахунку. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки під час проходження служби отримував щомісячну додаткову грошову винагороду, а тому вона має враховуватися при виплаті грошової допомоги для оздоровлення.

Ухвалою судді від 04.09.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

06.09.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що додаткова грошова винагорода, встановлена Постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова винагорода на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати та виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких щомісячна її виплата можлива коли військовослужбовець перебуває на військовій службі і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Також, вказує на порушення позивачем тримісячного строку звернення до суду, оскільки останній проходив військову службу у В/Ч НОМЕР_2 з грудня 2015 року по серпень 2017 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу та перебував на грошовому забезпеченні у НОМЕР_1 прикордонному загоні (В/Ч НОМЕР_2 ) в період з грудня 2015 року по серпень 2017 року.

Зі змісту архівних відомостей особистих карток грошового забезпечення позивача за 2016-2017 pоки, із лютого 2016 року по лютий 2018 року включно відповідач виплачував позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889.

У вересні 2016 року та у березні 2017 року В/Ч НОМЕР_2 нарахувано та виплачено позивачу грошову допомогу на оздоровлення, однак, нарахування цієї допомоги відбулося без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889.

Вважаючи протиправними В/Ч НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин) від 07.11.2007 року № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889" (чинна на час виникнення спірних правовідносин) для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Уряду України, виплачувалася позивачу щомісяця, тобто мала постійний (систематичний) характер.

Так, як встановлено судом, позивачу нараховувалася та виплачувалася додаткова грошова винагорода: за березень 2016 року 1867,64 грн., квітень 2016 року 1867,64 грн., травень 2016 року 3501,83 грн., червень 2016 року 4887,83 грн., липень 2016 року 4887,83 грн., серпень 2016 року 4425,83 грн., вересень 2016 року 4878,64 грн., жовтень 2016 року 5173,88 грн., листопад 2016 року 5173,88 грн., грудень 2016 року 5173,88 грн., січень 2017 року 5533,88 грн., лютий 2017 року 5353,88 грн., березень 2017 року 5353,88 грн., квітень 2017 року 5353,88 грн., травень 2017 року 5353,88 грн., червень 2017 року 5359,95 грн., липень 2017 року 5179,95 грн., серпень 2017 року 5179,95 грн., вересень 2017 року 3509,00 грн.

Відповідно, під час проходження військової служби позивачу нараховано і виплачено грошову допомогу на оздоровлення, в тому числі, за 2016 рік - у сумі 41838,88 грн., за 2017 рік - у сумі 46178,25 грн.

Судом встановлено, що матеріальна допомога для оздоровлення у 2016, 2017 роках позивачу була виплачена без урахування в її складі щомісячної додаткової грошової винагороди. Таким чином відповідач не включав додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого обчислено грошову допомогу для оздоровлення.

У відзиві відповідач посилається на те, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Суд не бере до уваги зазначене з огляду на наступне.

Застосовуючи Інструкцію як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Так, ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Крім того, у даній справі суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Відтак, оскільки щомісячна додаткова грошова винагорода в 2016, 2017 роках позивачу під час проходження служби виплачувалася щомісяця, тому така винагорода не може вважатись одноразовою та повинна бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога для оздоровлення.

Подібні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 року у справі № 295/5200/18, від 14.04.2020 року у справі № 820/3719/18.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку та виплати позивачу за його зверненням грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахуванням додаткової грошової винагороди є протиправною, а належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахуванням додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стосовно доводів відповідача про порушення строків звернення до суду та клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).

Згідно ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч.2 ст.122 цього Кодексу.

Втім, положення ст.122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями ст.233 КЗпП України, зокрема, ч.2 цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19.07.2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.01.2023 року у справі № 460/17052/21.

Так, спірні правовідносини виникли у зв`язку з нездійсненням відповідачем перерахунку та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 161, за 2016, 2017 роки, а з даним позовом позивач звернувся до суду 28.08.2023 року.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 Глави ХІХ "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" на території України запроваджено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року № 1423 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.06.2023 року.

Оскільки станом на час звернення позивача до суду не сплив трьохмісячний строк звернення до суду, який обчислюється з дати завершення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, відтак, наведені відповідачем у відзиві та у клопотанні позивача про поновлення строків звернення до суду доводи про порушення строку звернення до суду є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові 19.01.2023 року у справі № 460/17052/21.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших витрат до суду не надано, то відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки без урахуванням додаткової грошової винагороди.

3. Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки з урахуванням додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті