Справа № 500/3167/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року Справа № 500/3167/23 пров. № А/857/14927/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Довгополова О.М., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2023 року (суддя Мірінович У.А., м.Тернопіль, повний текст складено 3 серпня 2023 року), -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУПФ, ПФУ відповідно) звернулося до суду із позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі ЗМУ) в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 01.06.2023 №ВП 68102363 (далі ВП, Постанова відповідно).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Наконечна І.В. - заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Заступник начальника, УЗПВР відповідно), яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що позивачем жодних дій спрямованих на виконання рішення суду здійснено не було, оскільки з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №68102363 від 12.01.2022 до дати винесення оскаржуваної Постанови, боржник не скористався своїми правами, встановленими Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон), а саме: не звернувся до державного виконавця із заявою про відкладення провадження виконавчих дій, не звернувся до суду із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання, а також не надав державному виконавцю відомостей, які б зумовили обов`язкове зупинення виконавчого провадження. Зазначає, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та апелянта, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що фактична невиплата нарахованої доплати до пенсії зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є органи ПФУ, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості їх прийняття. Неповне виконання рішення суду, про яке зазначає відповідач, зумовлене особливостями правового регулювання процедури виплати перерахованих сум пенсії та відповідним її фінансуванням.

Такі висновки суду першої інстанції, по суті спору, відповідають встановленим обставинам справи, однак вказане рішення суду не може бути залишено без змін, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УЗПВР перебуває виконавчий лист №500/5697/21, виданий 06.12.2021 Тернопільським окружним адміністративним судом щодо зобов`язання ГУПФ провести ОСОБА_2 з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії з врахуванням довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області» №2021/1390 від 29.07.2021, з урахуванням виплачених сум (далі Виконавчий лист).

З матеріалів справи слідує, що 12.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68102363 з виконання вказаного Виконавчого листа.

Позивач, листами від 20.01.2022 №1900-0902-5/2255, 09.03.2023 №1900-0902-5/9956, 15.06.2023 №1900-0902-5/25722 скеровував на адресу державного виконавця копії перерахунку пенсії ОСОБА_2 на виконання Виконавчого листа №500/5697/21 (а.с.7-9).

01.06.2023 апелянтом винесено Постанову про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду, на підставі якого видано Виконавчий лист, на боржника - ГУПФ, на користь держави у розмірі 5100 грн. Зокрема, відповідач дійшов висновку, що станом на 01.06.2023 боржником не надано документального підтвердження повного виконання рішення суду, а також не повідомлено поважні причини такого невиконання (а.с.5 зворот).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом.

Статтею 1 Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..

Згідно з частиною першою статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Норми Закону містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону).

Стаття 75 Закону передбачає, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу зазначених вище норм права можна дійти висновку про те, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм України Про виконавче провадження можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Також, апеляційний суд зазначає, що встановлення таких обставин як: - невиконання судового рішення; - наявність поважних причин такого невиконання, необхідно здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально. Обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця.

Таким чином, невиконання боржником рішення суду - тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

З матеріалів справи видно, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року у справі №500/5697/21 (далі Рішення суду) ГУПФ ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії з 01.12.2029 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області» №2021/1390 від 29.07.2021.

В результаті виконання Рішення суду розмір пенсії з 01.01.2022 склав 16113,43 грн. Нараховано доплату пенсії в сумі 192872,70 грн за період з 01.12.2019 по 31.12.2021.

При цьому, суми пенсії донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті ПФУ на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі Реєстр судових рішень Інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ «Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України», затвердженого постановою правління ПФУ від 31.08.2009 №21-2 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913; (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 №35-1) видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень плануються в межах коштів Державного бюджету України», передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. З врахуванням зазначеного, погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, з датою набрання законної сили включно по 07.07.2020.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що в розглядуваному випадку відсутні підстави стверджувати про те, що позивачем виконано Рішення суду не у повному обсязі з його вини, фактично виплата не здійснена з підстав відсутності бюджетного фінансування.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах фактична невиплата нарахованої доплати до пенсії зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є органи Пенсійного фонду України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості їх прийняття. Неповне виконання рішення суду, про яке зазначає відповідач, зумовлене особливостями правового регулювання процедури виплати перерахованих сум пенсії та відповідним її фінансуванням; позивачем виконано рішення суду не у повному обсязі не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, доказом чого є представлені розпорядження про перерахунок пенсії та розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії стягувачу, яка облікована в автоматизованій базі даних обробки пенсійної документації (електронній пенсійній справі), що є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 Закону, а тому суд дійшов правильного висновку про передчасне накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду з причин, які фактично не залежали від його власного волевиявлення та необхідність захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправною та скасування Постанови.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочиснтва України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 3 серпня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. М. Довгополов
В. С. Затолочний