Справа № 280/6988/23
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 листопада 2023 року Справа № 280/6988/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 )

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі поданого ним рапорту про звільнення за сімейними обставинами від 27.06.2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за пп. "г" п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за ОСОБА_2 , яка являється інвалідом II групи та за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що на його догляді перебуває бабуся, ОСОБА_2 , яка відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії потребує постійного стороннього догляду. Позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби, однак відповідач відмовив у його задоволенні. Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, та зазначив, що наданий позивачем висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворим бабусею, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа. Необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особами, що досягли повноліття підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Проте, позивач до рапорту від 27.06.2023 не долучив висновок медико-соціальної експертної комісії, який би підтверджував необхідність здійснення постійного догляду за його бабусею, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

Ухвалою суду від 06.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін; з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 20.01.2023 № 21 старший солдат ОСОБА_1 зарахований в списки особового складу частини та на всі види забезпечення з 20 січня 2023 року.

27.06.2023 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідач листом від 30.07.2023 №3/29/12-4909 повідомив позивача про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XIIзахист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За нормами частини 2статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно частини 6статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє продовжений до 16.11.2023.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 20.01.2023 № 21 старший солдат ОСОБА_1 зарахований в списки особового складу частини та на всі види забезпечення з 20 січня 2023 року.

Тобто на даний час старший солдат ОСОБА_1 проходить військову службу за контракт осіб рядового складу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

27.06.2023 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Так, відповідно до п.п. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час воєнного стану через, зокрема, такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» №413 від 12.06.2013 року передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

З матеріалів справи, судом встановлено, що разом із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, позивачем надано копію висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданий КНП «Ізмайлівський міський центр ПМСД» Ізмайлівської районної ради Одеської області від 25.01.2023. У висновку вказано про те, що ОСОБА_2 потребує отримання соціальної послуги з догляду вдома на непрофесійній основі від фізичної особи.

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої на підставі заяви ОСОБА_2 до складу її сім`ї входять ОСОБА_1 - онук та ОСОБА_3 - дружина онука.

Також до позовної заяви додана довідка до акту огляду МСЕК серії ВТЕ-30 №002586, виданої Ізмайлівською міжрайонною МСЕК 17.11.1987, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи безстроково, причина інвалідності - загальне захворювання. Договір утримання від 14.02.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 приймає на повне утримання ОСОБА_2 , яка потребує догляду і не може самостійно обслуговувати власні потреби.

Як вже зазначалось, позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XIIу зв`язку зі здійсненням постійного догляду за бабусею- ОСОБА_2 , однак відповідач не задовольнив відповідний рапорт, оскільки вважає, що належним документом, який підтверджує необхідність стороннього догляду за особою, яка досягла 18-ти річного віку, є висновок медико-соціальної експертної комісії, а не висновок лікарсько-консультативної комісії.

Відповідні підстави відмови у задоволенні рапорту про звільнення були роз`яснені позивачу листом про надання відповіді на рапорт від 30.07.2023 року.

Таким чином, на переконання суду предметом спірних правовідносин є допустимість рішення ЛКК від 25.01.2023 року для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за бабусею військовослужбовця та його звільнення зі служби за сімейними обставинами.

Суд дослідив Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317 (далі Положення), яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Підпунктом 1 пункту 11 Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 року №189, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 року за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного ретельного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд приходить до висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

В даному випадку, для підтвердження необхідності стороннього догляду за бабусею - ОСОБА_2 , позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на зазначене, подане позивачем разом з рапортом про звільнення рішення лікарсько-консультативної комісії від 25.01.2023 року, видане КНП «Ізмайлівський міський центр ПМСД» Ізмайлівської районної ради Одеської області, не є належним підтверджуючим документом для звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, призваного на військову службу по мобілізації.

Таким чином, на час розгляду даної справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України через сімейні обставини, а саме, через необхідність постійного стороннього догляду за хворою бабусею.

Оскільки судом за наслідком розгляду даної справи не було встановлено підстав для звільнення позивача зі служби, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно із ст. 139 КАС України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 06.11.2023.

Суддя О.В. Конишева