Справа № 520/23080/23
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

02 листопада 2023 р. справа № 520/23080/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Харківській області, Головного управління Пенсійного Фонду України у Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - померлого чоловіка ОСОБА_2 ;

- скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії №47 від 28 червня 2023 року, прийняте Відділом перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області;

- зобов`язати територіальний орган - Головне управління Пенсійного Фонду України у Харківській області здійснити переоформлення пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - померлого чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника та здійснювати виплати з 01.07.2023 з урахуванням отриманих сум.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 3 та п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.06.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та додала необхідні документи. За результатами розгляду поданої заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.06.2023 позивачу відмовлено у вказаному перерахунку пенсії у зв`язку відсутністю документів про спільне проживання з померлим чоловіком. Із вказаним рішенням позивач не погоджується та вважає його незаконним, оскільки нею подані всі необхідні документи, які підтверджують факт спільного проживання з чоловіком на момент його смерті.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву вказав, що відповідно до п. 2.11. Порядку №22-1 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім 7, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. В даному випадку, згідно паспортних даних місце реєстрації позивача не співпадає з місцем реєстрації померлого чоловіка. Адреса проживання ОСОБА_1 згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2022 року №6332- відрізняється від адреси проживання померлого чоловіка. Позивачем для підтвердження факту перебування на утриманні померлого чоловіка надані довідки №6, №130 видані «уличным комитетом г. Кировска». Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VІІ від 15.04.2014 Луганська область відноситься до території «ЛНР», визначається тимчасово окупованою територією та непідконтрольною українській владі. З огляду на це, органи Пенсійного фонду України не мають правових підстав для врахування довідок, виданих на тимчасово окупованих територіях та непідконтрольних українській владі.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області також надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області проти вимог, викладених в позовній заяві заперечує в повному обсязі, виходячи з того, що за результатами розгляду документів, наявних в пенсійній справі позивачки, встановлено, що місце реєстрації заявниці не співпадає з місцем реєстрації померлого чоловіка. Адреса проживання позивачки згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2022 №6336- відрізняється від адреси проживання померлого чоловіка - довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.04.2016 №. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII, взяти до уваги додані позивачкою до заяви довідки, видані "уличным комитетом г. Кировска", відсутні законні підстави. Оскільки відсутні документи про спільне проживання позивачки з померлим чоловіком, прийнято рішення про відмову позивачці в переході на пенсію у разі втрати годувальника. Окрім того, відповідач зауважує, що згідно чинного законодавства функції по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій покладені саме на Пенсійний Фонд України, який здійснює свої повноваження через створенні в установленому порядку територіальні управління. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. На підставі викладеного просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач наголосила на тому, що на час смерті чоловіка була зареєстрована з ним за однією адресою, про що надані відповідні довідки. Таким чином, на думку позивача, нею надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

25.06.2023 ОСОБА_1 звернулась через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме - на пенсію у разі втрати годувальника.

Після реєстрації звернення позивача подана заява була розглянута відповідно до екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області.

За результатами розгляду заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 28.06.2023 №47 ОСОБА_1 відмовлено в переході на пенсію у разі втрати годувальника.

Підставою відмови в призначенні пенсії у рішенні зазначено те, що згідно даних паспорту місце реєстрації заявниці не співпадає з місцем реєстрації померлого чоловіка. Адреса проживання ОСОБА_1 згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.10.2022 №6336- відрізняється від адреси проживання померлого чоловіка (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.09.2015 №). Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII, взяти до уваги додані позивачкою до заяви довідки, видані "уличным комитетом г. Кировска", відсутні законні підстави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч. 3 ст. 4 Закон України №1058-ІV від 09.07.2003).

Статтею 8 Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.

За змістом ч. 1 ст. 9 Закону №1058 від 09.07.2003 відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону №1058 від 09.07.2003 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України №1058 від 09.07.2003, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу.

Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними, визначаються відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону №1058 від 09.07.2003 непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною 3 ст. 36 цього Закону визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із ч. 1 ст. 37 цього Закону, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Матеріалами справи стверджено, що позивача ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України у Харківській області та отримує пенсії за віком, тобто досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Позивачка є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 36 ст. Закону України №1058 від 09.07.2003.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника є те, що позивач зареєстрована за різними адресами з годувальником.

З цього приводу суд зазначає, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок), визначено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника надаються такі документи, померлого годувальника, зокрема:

- документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

- свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;

- документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

- свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

- документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

- довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

- документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

- відомості про місце проживання;

- документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

- експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника);

- документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 29.10.1968, яке було додадано до заяви про переведення на пенсію в разі втрати годувальника підтверджується той факт, що позивач була дружиною ОСОБА_2 , який також перебував на обліку як пенсіонер.

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 10.11.2022 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Довідкою про останнє місце реєстрації померлого від 19.04.2016 № НОМЕР_4 підтверджується, що ОСОБА_2 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа 01.03.2015 за адресою: АДРЕСА_2 , яка вказана в довідці як його фактичне місце проживання.

Згідно довідки від 19.04.2016 № ОСОБА_1 також була взята на облік як внутрішньо переміщена особа 01.03.2015 за адресою: АДРЕСА_2 , яка вказана в довідці як її фактичне місце проживання.

І лише після смерті чоловіка ОСОБА_2 позивач була взята на облік як внутрішньо переміщена особа за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою від 13.10.2022 №6332-, на яку посилаються відповідачі.

Таким чином, судом встановлено, що довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.04.2016 № та від 19.04.2016 № підтверджується спільне місце проживання ОСОБА_1 зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 .

Крім того, на підтвердження спільного проживання з померлим чоловіком, позивачем надано довідки №26 та №130, видані видану "уличным комитетом г. Кировска" про те, що станом на 10.03.2022 (дата смерті ОСОБА_2 ) ОСОБА_1 проживала з померлим ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , які не прийняті до уваги пенсійним органом, оскільки видані на тимчасово окупованій території України.

З приводу цього суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, відповідно до наведених норм Закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

В той же час, щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (даліЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

З огляду на загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, орган Пенсійного фонду України повинен приймати та визнавати документи, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.

Отже, орган Пенсійного фонду України зобов`язаний приймати та аналізувати такі документи.

Неможливість проведення перевірки таких документів (довідок) та первинних документів, на підставі яких вони видані, не може бути підставою для порушення пенсійних прав осіб.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 16.07.2020 по справі №265/4175/16-а, які в силу ст. 242 КАС України враховуються судом при ухваленні рішення.

З огляду на наведене орган Пенсійного фонду України неправомірно відмовився приймати подані позивачем довідки про фактичне місце проживання, порушуючи наведені положення законодавства та пенсійні права позивача.

Таким чином, в силу вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження родинних зв`язків та факту спільного проживання на момент смерті годувальника, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи.

А тому, обставини заявлені у рішенні про відмову у перерахунку пенсії №47 від 28.06.2023, як реєстрація заявника та годувальника за різними адресами, не є належними підставами для відмови у проведенні перерахунку пенсії. Інших підстав для відмови у перерахунку пенсії, - стороною відповідачів не представлено та судом не здобуто і не з`ясовано.

За наведених вище обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області №47 від 28.06.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.

Розглядаючи позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити переоформлення пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - померлого чоловіка ОСОБА_2 у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника та здійснювати виплати з 01.07.2023 з урахуванням отриманих сум, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.п. 3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Відповідно до наведених норм органи Пенсійного фонду України призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії.

Питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого пенсійного органу.

Враховуючи те, що судом підтверджено право позивача на перехід на пенсію у разі втрати годувальника, уповноважений орган на призначення пенсій - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду по даній справі, що і буде належним способом захисту порушеного права позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії №47 від 28.06.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2023 №520 щодо переводу з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Щодо позовної вимоги визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Харківській області про відмову ОСОБА_1 у переведенні пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - померлого чоловіка ОСОБА_2 , суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зауважує, Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Харківській області не розглядалось питання перерахунку пенсії позивача та відповідно не приймалось рішення про відмову у такому перерахунку.

Отже, права позивача Головним управлінням Пенсійного Фонду України у Харківській області не є порушеними, тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії №47 від 28.06.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.06.2023 №520 щодо переводу з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника, з урахуванням висновків суду по даній справі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.