Справа № 280/6920/23
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 листопада 2023 року Справа № 280/6920/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (надалі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати надбавки за вислугу років ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за період служби з 26.02.2022 року по 30.01.2023 року, у розмірі визначеному в п. 1 розділу VII. Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 200 від 15.03.2018 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам»;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) надбавку за вислугу років за період служби з 26.02.2022 року по 30.01.2023 р. у розмірі згідно п. 1 розділу VII Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 200 від 15.03.2018 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам»;

визнати протиправною діяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо позбавлення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) премії за січень 2023 року у розмірі 250 % посадового окладу;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) премії за січень 2023 року у розмірі 250 % посадового окладу;

визнати протиправною діяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо позбавлення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок) за січень 2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000,00 грн (тридцять тисяч гривень 00 копійок) за січень 2023 року;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо позбавлення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000,00 грн (сто тисяч гривень 00 копійок) за виконання бойових завдань 27.01.2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) додаткову винагороду, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) за виконання бойових завдань 27.01.2023 року;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсації за щорічну основну відпустку за 2022 рік;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсації за щорічну основну відпустки за 2022 рік;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсації за додаткову відпустку за 2022 рік.

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсації за додаткову відпустку за 2022 рік.

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період служби з 26.02.2022 року по 30.01.2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за період служби з 26.02.2022 року по 30.01.2023 року;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо виплати розміру індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 26.02.2022 року по 30.01.2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 26.02.2022 року по 30.01.2023 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за час проходження служби йому не здійснювали повне та належне нарахування грошового забезпечення, відповідач протиправно позбавив додаткової винагороди за січень 2023 року та премії при звільненні, не здійснювалась індексація грошового забезпечення за період проходження служби, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначив про пропуск позивачем строку звернення до суду, у звязку із чим просив позов залишити без розгляду. У разі якщо суд не вбачає підстав для залишення без розгляду позовної заяви, відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Наказом № 52 від 26.02.2022 року позивач був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та призначений як старший солдат запасу на посаду головного сержанта (начальника військового наряду) 1-го патрульного взводу 1-ї патрульної роти 4-го патрульного батальйону (ВОС 100975П). Встановлено посадовий оклад 3260 гривень за 10 тарифним розрядом, а також встановлено надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби в розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

09.10.2022 Наказом відповідача № 266 був зарахований на посаду сержанта матеріального забезпечення 1-ї патрульної роти 4-го патрульного батальйону.

30.01.2023 року згідно Наказу відповідача № 25 був виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, у зв`язку із звільнення відповідно до частини 4 пункту 2 підпункту «г» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас через сімейні обставини.

Наказом про звільнення також встановлено:

- виплатити грошову компенсацію за невикористані 25 (двадцять п`ять) календарних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік;

- згідно Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затв. наказом МВС України від 15.03.2018 року № 200, не виплачувати премію за особистий внесок у загальні результати служби за січень місяць 2023 року у розмірі 250 % посадового окладу у зв`язку із наявністю стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

- відповідно до Постанови КМ України від 28.02.2022 № 168 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та навчального складу та поліцейських, їх сім`ям під час дії воєнного стану», розпорядження командувача НГУ від 15.03.2022 № 27/11/3-1046, не виплачувати додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн. пропорційно прослуженому часу за період з 01 січня по 30 січня 2023 у зв`язку із складанням адміністративного протоколу № 282522 від 21.12.2022 за ч. 3 статті 172-20 КУпАП.

- Вислуга років на 30 січня 2023 року становить: час служби в календарному обчисленні 05 років 02 місяці 19 днів.

Позивач вважає, що за час служби йому не здійснювали повне та належне нарахування грошового забезпечення, відповідач протиправно позбавив додаткової винагороди за січень 2023 року та премії при звільненні, не здійснювалась індексація грошового забезпечення за період проходження служби, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (дачі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 3 статті 9 Закону № 2011-XII встановлюється, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Також частина 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

З огляду на таке, слід зазначити, що військовослужбовцям Національної гвардії України грошове забезпечення здійснюється у відповідності до наказу МВС України від 15.03.2018 № 200, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 р. за № 405/31857 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам».

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених кошторисом військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, 58/2023 від 06.02.2023, 254/2023 від 01.05.2023, 451/2023 від 26.07.2023 та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію»,

Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Національної гвардії України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, за час спірних правовідносин, визначений наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 № 89 «Про затвердження інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України» (далі - Інструкція № 89).

Ця Інструкція визначає порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Визначення безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи), здійснюється відповідно до Порядку підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій, затвердженого наказом командувача Національної гвардії України від 29.03.2022 № 89 (далі - Порядок № 89).

Пунктом 2 Інструкції № 89 зазначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень (у розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або заходах, розмір цієї винагороди збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або заходах.

Виплата додаткової винагороди здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження військової служби на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 4 встановлено, що підставою включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди є рапорт командира (начальника) підрозділу, що має містити інформацію про військове звання, прізвище ім`я та по-батькові, кількість днів та дати участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця та підстави залучення цих військовослужбовців до бойових дій або заходів із зазначенням реквізитів конкретних документів, що підтверджують участь військовослужбовців у бойових діях або заходах.

Так відповідно Порядку № 89 під терміном «безпосередня участь військовослужбовця Національної гвардії України у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів» (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії в районах ведення воєнних (бойових) дій, що визначаються Головнокомандувачем Збройних Сил України;

бойових (спеціальних) завдань, згідно з бойовими розпорядженнями, із всебічного забезпечення військових частин (підрозділів) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях України;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань із знешкодження (знищення) незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), диверсійно-розвідувальних сил та інших збройних формувань агресора (у т.ч. поза межами районів ведення бойових Дій);

виконання завдань підрозділами артилерії з вогневого ураження противника;

виконання завдань підрозділами протиповітряної оборони з ураження повітряних;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій; ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання групами розмінування завдань з розмінування або робіт з улаштування, нарощування, утримання інженерних загороджень на визначених об`єктах, рубежах, районах та позиціях.

Згідно до приписів пункту 2 Порядку № 89 для документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців Національної гвардії України у бойових діях або заходах використовуються такі документи: бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або книга служби нарядів та подій, що відбувалися або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), на який було здійснено збройний напад або довідка командира військової частини про підтвердження безпосередньої участі відряджених (прикомандированих) військовослужбовців у бойових діях або заходах.

рапорт (донесення) командира підрозділу про участь у бойових діях або заходах під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (виконання бойових або спеціальних завдань). До рапорту долучаються списки особового складу (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих (прикомандированих) підрозділів, військовослужбовців), які брали участь у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, періодів участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця.

Крім цього, можуть використовуватись такі документи: витяг з наказу (бойового розпорядження) командувача Національної гвардії України, штабу оперативного (оперативно-тактичного) угруповання в смузі відповідальності, начальника територіального управління, командира військової частини на виконання завдання з розмінування, у якому зазначаються місце, час та поіменно особовий склад, який залучається до складу групи розмінування (знищення);

акт (витяг з формуляру загороджень) виконаних робіт з улаштування, нарощування, утримання інженерних загороджень на визначених об`єктах, рубежах, районах та позиціях;

інші документи, які можуть підтверджувати безпосередню участь в бойових діях або заходах.

Слід зазначити, що відповідно до положень абзацу 4 пункту 8 Інструкції № 89 до наказу про виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 30000 та/або 100000 гривень не включаються військовослужбовці, щодо яких складено матеріали про військові адміністративні правопорушення - за увесь місяць в якому вчинені такі дії.

Крім того, 19.12.2022 командуючим Національної гвардії України видано наказ № 481 «Про внесення змін до Інструкції з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», згідно до якого пункт 4 Інструкції № 89 доповнено абзацом такого змісту: «Додаткова винагорода за грудень може бути виплачена в кінці грудня поточного бюджетного року. При цьому наказ про виплату додаткової винагороди видається в грудні поточного року. У разі допущення військовослужбовцями проступків, визначених пунктом 8 цієї Інструкції, після видання наказу до нього вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок у цьому або наступному місяці».

З Єдиного реєстру судових рішень, судом встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.12.2022 по справі № 335/8856/22, яка набрання законної сили 10.01.2023, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок в дохід держави.

Як зазначено у постанові Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.12.2022 по справі № 335/8856/22, 20.12.2022 приблизно о 12 год. 50 хв. ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді сержанта з матеріального забезпечення 1 патрульної роти 4 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 , знаходячись на військовому об`єкті, що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вантовий міст на о. Хортиця в умовах особливого періоду під час дії воєнного стану перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.12.2022 року № 8934. У судовому засіданні ОСОБА_1 , після роз`яснення йому прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, вину у вчинені інкримінованого йому адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся та просив суд призначити покарання у вигляді штрафу.

Отже, у зв`язку із порушенням позивачем військової дисципліни та вчиненням військового адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, після видання наказу про виплату додаткової грошової винагороди, керуючись наказом командувача Національної гвардії України від 19.12.2022 № 481, пунктом 8 Інструкції № 89 позивача не було включено до наказу про виплату додаткової винагороди в січні 2023 року, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо компенсації за невикористану частину щорічної та додаткової відпустки, суд зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до ст.4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст. 5 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон «Про відпустки») передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

За приписами статті 16-2 Закону «Про відпустки» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 цієї ж статті в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Аналізуючи наведені норми права суд вважає, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється наданням військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Разом з тим, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Наведена позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, вказаними в постанові від 21.08.2019, якою залишено без змін рішення Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19).

З матеріалів справи судом встановлено, що посвідчення учасника бойових дій позивачу було видано 10.01.2020 року, тобто саме 10.01.2020 року позивачу було надано статус учасника бойових дій, а отже позивач набув права на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбаченою ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, при звільненні, позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним в 2022 році дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій, передбачені пунктом 12 частини першої статті 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Доводи представника відповідача про те, що позивачем не подавались до управління кадрового забезпечення документів, зокрема посвідчення учасника бойових дій (оригіналу або належним чином засвідченої копії), або рапортів про здійснення нарахування та виплати відповідної грошової компенсації у випадку невикористання такої відпустки, суд не бере до уваги, оскільки за приписами зазначених вище норм чинного законодавства саме на відповідача в даному випадку покладено обов`язок щодо нарахування та виплати у рік звільнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткових відпусток, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а відтак, зазначені доводи суд не приймає до уваги.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік є обґрунтованими.

Проте, твердження позивача про не нарахування компенсації за невикористану частину щорічної відпустки та невиплату вказаної компенсації не відповідають дійсності, оскільки вказана компенсація була нарахована позивачеві згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2023 № 25, що не оспорюється самим позивачем та була виплачена позивачеві в лютому 2023 року, що підтверджується розрахунковим листом позивача за лютий 2023 року, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо не виплати позивачу допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Розділу ХІХ Наказу 200 встановлено, що «Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (у тому числі слухачам, ад`юнктам і курсантам вищих військових навчальних закладів Національної гвардії України із числа військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом), які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.».

Розмір допомоги для оздоровлення визначається з урахуванням посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право за обійманою ним штатною посадою згідно із чинним законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. (п. 4 Розділу ХІХ Наказу 200).

Розділу ХХ Наказу 200 встановлено, що «Особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.»

Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.

Позивач зазначає, що за період служби та при звільненні відповідачем не було здійснено виплати допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.

Проте, твердження позивача про нездійснення виплати допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з особистої картки на грошове забезпечення № 929 на ім`я ОСОБА_1 за 2022 рік, копія якої долучена самим позивачем до позовної заяви, останньому було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 13940,00 гривень (26.05.2022) та матеріальну допомогу за 2022 рік в сумі 13940,00 гривень (26.05.2022), у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо не проведення відповідачем індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (надалі - Закон №1282-ХІІ).

Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а сааме, зокрема, 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

На підставі аналізу вищенаведених положень законодавства, можливо дійти висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців з 01 березня 2018 року.

З набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, відбулось збільшення посадових окладів військовослужбовців, яке, відповідно, призвело до зміни базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення позивача.

Отже, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача є березень 2018 року.

Судом встановлено, що у 2022 році позивачу щомісячно нараховувалась та здійснювалась виплата індексації грошового забезпечення відповідно до вимог чинного законодавства (тобто із застосуванням місяці для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року), про що свідчить особиста картка на грошове забезпечення № 929 на ім`я позивачаза 2022 рік, та довідка фінансового відділення ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення позивача.

Тобто, протягом усього спірного періоду індексація відповідачем позивачу розраховувалась із застосуванням базового місяця березня 2018 року.

Обґрунтованих доводів, які б вказували на те, що розмір індексації грошового забезпечення позивача за вищевказаний період був розрахований відповідачем неправильно, позивачем не наведено. Отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги в частині нарахування та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення за січень 2023 року, оскільки пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» на 2023 рік зупинено. Отже, обчислення індексу споживчих цін для нарахування сум індексації у 2023 році не здійснюється, тому нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у 2023 році не передбачено.

Щодо не виплати позивачу надбавки за вислугу років, суд зазначає наступне.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України визначений Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ № 200 від 15.03.2018 року, зареєстрований в МЮУ 05.04.2018 року за № 405/31857.

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І вказаної Інструкції, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у військових частинах за місцем служби. Не за місцем служби грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям: 1) тимчасово прикомандированим на тривалі строки до інших військових частин - у військових частинах за місцем прикомандирування, якщо прикомандирування дозволено командувачем Національної гвардії України; 2) зарахованим на фінансове забезпечення до інших військових частин, якщо таке зарахування дозволено командувачем Національної гвардії України.

Згідно з пунктом 12 розділу І Інструкції грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених кошторисом військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям за поточний місяць здійснюється щомісяця до 20 числа. У ці терміни проводяться виплати грошового забезпечення за перерахунками у зв`язку з присвоєнням (позбавленням) військового звання, призначенням на інші посади, змінами розмірів процентної надбавки за вислугу років тощо.

Відповідно до п.5 Розділу VII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС № 200 від 15.03.2018 року, військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, вислуга років обчислюється з урахуванням попередньої служби.

Розділом 6 Інструкції передбачено, що вислуга років військовослужбовців для виплати надбавки за вислугу років визначається кадровим (стройовим) підрозділом та щороку станом на 01 січня оголошується наказом відповідного командира (начальника).

Про результати обрахування вислуги років військовослужбовців складається відповідний висновок у двох примірниках, який затверджується командиром військової частини. Перший примірник висновку передається до фінансового відділення (служби) військової частини, другий - підшивається до особової справи військовослужбовця. З висновком військовослужбовець має бути ознайомлений під підпис.

Військовослужбовцям, які прибули до військової частини для проходження служби, а їх особові справи на день прибуття не надійшли до військової частини, виплата надбавки здійснюється на підставі інформації про вислугу років, зазначеної в грошовому атестаті або іншому документі. Після надходження до військової частини особової справи військовослужбовця вислуга років для виплати йому надбавки оголошується наказом командира військової частини.

Згідно наданої відповідачем особистої картки на грошове забезпечення за 2022 рік (№ 929) та за 2023 рік вбачається що відповідачем здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення, що складається із посадового окладу (10 розряд) 3260,00 грн, окладу за військове звання 600,00 грн, НВОВЗ 50 % у розмірі 1930,00 грн, додаткова премія 250 % - у розмірі 13940,00 грн.

Однак, як вбачається з Наказу відповідача № 25 від 30.01.2023 року на момент звільнення вислуга років складала вже 05 років 02 місяці 19 днів.

Тобто, на момент початку служби у відповідача з 26.02.2023 року вислуга років було більше 4 років.

Відповідно до п. 1 розділу VII Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 200 від 15.03.2018 встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за вислугу років на військовій службі виплачується надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу за основною чи тимчасово обійманою посадою з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах на місяць: від 1 до 5 років - 25 %; від 5 до 10 років - 30 %.

Отже, на момент початку служби з 26.02.2022 року позивач мав право на отримання надбавки у розмірі 25 %, а під час служби, після досягнення вислуги років більше 5 років 30 %.

Проте, нараховані позивачу суми грошового забезпечення були розраховані без дотримання положень п.1 Розділу VII Інструкції 200 та належного урахування попередньої служби.

Положеннями п. 7 розділу VII Наказу 200 визначено, якщо надбавка за вислугу років виплачувалась військовослужбовцю в менших, ніж належало, розмірах з вини посадових осіб військової частини, здійснюється перерахунок надбавки за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на неї.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що за весь час проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 останній не звертався до відділення кадрів та до фінансового відділення з питань щодо встановлення йому надбавки за вислугу років та відповідних документів (військовий квиток, оригінал або копію послужного списку, трудову книжку тощо) не надавав, оскільки вислуга років військовослужбовців для виплати надбавки за вислугу років визначається кадровим (стройовим) підрозділом. Крім того, запис у військовому квитку про проходження служби служби в НГУ свідчить про ознайомлення з військовим квитком та відповідно отримання інформації про повний послужний список позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу надбавки за вислугу років за період служби з 26.02.2022 року по 30.01.2023 року, у розмірі визначеному в п. 1 розділу VII. Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 200 від 15.03.2018 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок надбавки за весь період служби, а саме у розмірі 25 % за період з 26.02.2022 року по 10.11.2022 року, та у розмірі 30 % за період з 11.11.2022 по 30.01.2023.

Щодо позовних вимог в частині позбавлення позивача премії за січень 2023 року, судзазначає наступне.

Розділом XVII «Преміювання осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом» Інструкції передбачено порядок преміювання та позбавлення премії військовослужбовців.

В пункті 4 даного розділу Інструкції зазначено, що командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або зменшувати її розмір у межах показників, визначених у положенні про преміювання військовослужбовців військової частини. При цьому військовослужбовці можуть бути позбавлені премії в повному обсязі або її розмір може зменшуватися виключно за той календарний місяць, у якому вони допустили порушення (проступок) або стало відомо про порушення (проступок). Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих у встановленому порядку в кінці кожного місяця клопотань (рішень) безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього. Забороняється позбавляти премії військовослужбовців або зменшувати її розмір протягом кількох місяців за одне допущене порушення.

Підставою для позбавлення позивача в січні 2023 року премії за особистий внесок у загальні результати служби послугував наказ командира військової частини від 11.01.2023 № 93 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст. 11, 13, 16, 128, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебування на території військового об`єкта в стані алкогольного сп`яніння, та накладення дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Суд зазначає, що позивач не надав відомостей оскарження накладеного на нього дисциплінарного стягнення, а також доказів про його скасування.

Таким при вирішенні питання про деприміювання позивача командир військової частини реалізував своє право та дисціплінарну владу, діяв в межах наданих йому керівними документами та Статутами Збройних Сил України повноважень, у звязку із чим позовні вимоги в цій частині не підлягать задоволенню.

Щодо стрку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 122 КАС Українивизначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. 5 ст. 122 КАС Українивстановлено спеціальний строк звернення до суду у відносинах публічної служби, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

В постанові від 06.04.2023 по справі №260/3564/22Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробив синовок, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Поряд з цим, слід зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Поряд з цим, слід зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.6 КАС України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З метою запобігання обмеження прав позивача на доступ до правосуддя, враховуючи , що у суду відсутні докази коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а саме письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, або доказів дати вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, зокрема суд враховує запровадження у державі воєнного стану, тому суд вважає клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246, 263 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікцаійний номер НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )-задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 рік.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати надбавки за вислугу років ОСОБА_1 за період служби з 26.02.2022 року по 30.01.2023 року, у розмірі визначеному в п. 1 розділу VII. Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 200 від 15.03.2018 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період служби з 26.02.2022 року по 30.01.2023 у розмірі згідно п. 1 розділу VII Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 200 від 15.03.2018 р. «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі 06.11.2023.

Суддя О.В. Конишева