Справа № 320/17353/23
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

01 листопада 2023 року 320/17353/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просить суд:

- визнати протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден";

- зобов`язати Кабінет Міністрів України усунути наслідки прийняття постанови від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден" шляхом прийняття нової постанови, направленої на:

відновлення дії підпункту 20 пункту 4 Положення про Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року №460 в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України №1499 від 30.12.2022;

відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 2021 року №497 "Про атестацію здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту" в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України №1499 від 30.12.2022;

відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2021 року №734 "Про реалізацію експериментального проекту щодо проведення іспиту у формі комп`ютерного тестування для підтвердження кваліфікації моряків" в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1499 від 30.12.2022;

відновлення дії Положення про Державну службу морського та внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №212 "Деякі питання оптимізації функціонування центральних органів виконавчої влади у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства" в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1499 від 30.12.2022;

відновлення дії наказу Міністерства транспорту України від 08.01.2003 №3 "Про затвердження положення про ведення єдиного Державного реєстру документів моряків";

відновлення дії наказу Міністерства транспорту України від 28.08.2003 №672 "Про затвердження порядку припинення дії підтверджень дипломів та позачергової перевірки компетентності осіб командного складу морських суден";

відновлення дії наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 03.08.2005 №411 "Про затвердження Порядку видачі пільгових дозволів";

відновлення дії наказу Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства економіки України від 08.11.2006 №1065/337 "Про затвердження розмірів плати за підтвердження кваліфікації моряків";

відновлення дії наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2007 №377 "Про затвердження порядку роботи Державних кваліфікаційних комісій";

відновлення дії наказу Міністерства інфраструктури України від 07.08.2013 №567 "Про затвердження Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння";

відновлення дії наказу Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.10.2014 №479/1182 "Про внесення змін до розмірів плати за підтвердження кваліфікації моряків".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 26.06.2023.

Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків та на стороні відповідача - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України та Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 задоволено клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову в частині заборони Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України виконувати повноваження, визначені постановою Кабінету Міністрів України №1499, зокрема: утворення постійно діючих державних кваліфікаційних комісій моряків для підтвердження кваліфікації моряків, забезпечення їх роботи, а також підтвердження кваліфікації моряків у постійно діючих державних комісіях моряків; організація, забезпечення роботи та функціонування апеляційної комісії Адміністрації судноплавства; підтвердження дійсності визначених законодавством документів моряків, що засвідчують їх кваліфікацію; ведення переліку закладів з підготовки моряків, погодження програм підготовки в закладах з підготовки моряків; здійснення підтвердження збереження професійної придатності моряками для мети видачі кваліфікаційних документів; організація та забезпечення складання моряками комп`ютерних іспитів для перевірки професійної компетентності моряків; видача послужних книжок моряка та кваліфікаційних документів моряків (професійного диплома, підтвердження до професійного диплома, сертифікату компетентності, підтвердження до сертифіката компетентності, професійного диплому, виданого іноземною державою, свідоцтва фахівця, свідоцтва фахівця про спеціальну підготовку, свідоцтва про спеціальну підготовку персоналу пасажирських суден); видача пільгових дозволів, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками; ведення Державного реєстру документів моряків, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками, забезпечення в установленому порядку доступу до нього, організацію та здійснення перевірки дійсності (верифікації) документів моряків; видачі будь-яких актів нормативного та/або розпорядчого характеру, що пов`язані із виконанням даної постанови. В іншій частині заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2023 скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 та відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.10.2023 постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2023 залишено без змін.

30.10.2023 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом заборони Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України:

- утворювати відповідно до ст. 51 КТМ постійно діючі державні кваліфікаційні комісії та/або державні кваліфікаційні комісії моряків для підтвердження кваліфікації моряків, забезпечувати їх роботу, а також підтверджувати кваліфікацію моряків у постійно діючих державних кваліфікаційних комісіях та/або державних кваліфікаційних комісій моряків;

- здійснювати верифікацію кваліфікаційних документів моряків;

- здійснювати організацію та забезпечення складання моряками комп?ютерних іспитів для перевірки професійної компетентності моряків.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що наявні очевидні ознаки протиправності оскаржуваної постанови №1499 від 30.12.2022, які полягають в наступному, а саме:

- впровадження порядку верифікації документів моряків, який не передбачений постановою №1499 та не регламентований жодним нормативно-правовим актом, проте саме внаслідок набуття повноважень на підставі постанови №1499 від 30.12.2022;

- всупереч положенням ст. 51 КТМ України запроваджено існування органу під назвою «Державна кваліфікаційна комісія моряків», в той час як закон передбачає існування легітимного органу для оцінки професійної компетентності моряків під назвою «державна кваліфікаційна комісія». Організацію функціонування державних кваліфікаційних комісій забезпечувала виключно Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків і позивач був членом таких комісій до моменту набрання чинності постановою №1499;

- протиправне, понад граничний термін, визначений Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо повноважень в галузі охорони навколишнього природного середовища» від 22.03.2018 №2362-VIII, продовження дії ще на 2 роки правового експерименту у сфері проведення комп?ютерного тестування моряків із застосуванням системи CES 6.0 як єдиного та безальтернативного способу підтвердження кваліфікації моряків у державних кваліфікаційних комісіях моряків (нелегітимного органу);

- із порушенням принципу єдності оцінювання складу екіпажу суден. До моменту набрання чинності постановою №1499, як командний склад, так і суднова команда оцінювались єдиними ДКК у складі Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, порядок роботи яких визначало Міністерство інфраструктури України. Після прийняття постанови №1499 суднова команда знаходиться поза межами відповідного правового регулювання цього нормативного акту, що суперечить ст. 51 КТМ України. При цьому, для суднової команди залишається чинним порядок їх оцінювання та дипломування, що існував до моменту набрання чинності постановою №1499, а саме - ДКК у складі Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків;

- із протиправним припиненням функціонування єдиного Державного реєстру документів моряків. Замість нього, за відсутності закону, як того вимагає ст. 27 Закону України «Про публічні електронні реєстри», було запроваджено Державний реєстр документів моряків у складі інформаційно-комунікаційної системи Адміністрації судноплавства у сфері підготовки та дипломування членів екіпажів суден. Тобто, перетворення публічного електронного реєстру відбулось на підставі підзаконного акту, а не закону.

При цьому, позивач звернув увагу на те, що як зауважив Шостий апеляційний адміністративний суд в своїй постанові від 26.06.2023 по даній справі, очевидна протиправність рішення (дії, бездіяльності) суб?єкта владних повноважень це прийняття ним таких рішень (вчинення дій, допущення бездіяльності), які взагалі не передбачені законодавством України, або прийняття рішень суб?єктами, які не наділені компетенцією у відповідній сфері.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що всі вищеперелічені обставини прямо підпадають під очевидні ознаки протиправності нормативно-правового акту, про які зазначив апеляційний суд при перегляді раніше вжитих заходів до забезпечення позову.

Ці обставини, на думку позивача, призводять до очевидного та істотного порушення прав позивача як моряка та члена ДКК у складі Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, оскільки:

- позивач як моряк позбавлений можливості здійснити верифікацію кваліфікаційних документів, виданих до моменту набрання чинності постановою №1499 від 30.12.2022;

- як наслідок попереднього пункту, позивач як моряк позбавлений можливості працевлаштування як моряк без повторного незаконного оцінювання у складі нелегітивного органу - державній кваліфікаційній комісії моряків;

- позивач за відсутності на це будь-яких правових підстав позбавлений права виконання повноважень члена ДКК - легітимного органу із оцінювання моряків.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що сукупність відповідних правових наслідків для нього свідчить, що на професійні його права та їх реалізацію наявний істотний негативний вплив, наявний факт заподіяння йому шкоди в результаті очевидних ознак протиправності оскаржуваної постанови та виконання Адміністрацією судноплавства на підставі цієї постанови повноважень, що не передбачені законами.

Отже, на переконання позивача, існують підстави для вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді очевидних, поза розумним сумнівом, ознак протиправності постанови №1499 та наявності у зв?язку з чим істотного заподіяння шкоди правам позивача.

Вказану заяву передано на розгляд судді Балаклицькому А.І. 31.10.2023, що підтверджується актом, складеним Відділом ДЗК (канцелярія) від 31.10.2023.

Кабінет Міністрів України та Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України подали до суду заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких просять суд відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову посилаючись на недопустимості забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України, що фактично випливає з правових наслідків застосування заходів забезпечення позову, про які просить позивач, не доведення позивачем факту порушення оскаржуваною постановою його трудових прав, а також невідповідності заявлених позивачем заходів забезпечення позову вимогам співмірності й адекватності.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного положення Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При розгляді та вирішенні заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання судового рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.

Суд звертає увагу, що статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існують зазначені підстави, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Зміст вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити адміністративний позов лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Проаналізувавши мотиви, якими заявник обґрунтовує дану заяву, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Метою забезпечення позову є невідкладне реагування суду задля запобіганню можливого порушення прав позивача та можливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Як слідує із позову, публічно-правовий спір між сторонами існує, за переконанням заявника, за обставин прийняття оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден" з порушенням норм та вимог чинного законодавства України.

Однак, позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на певних суб`єктів. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа №826/16509/18) та від 26 грудня 2019 року (справа №640/13245/19).

В матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Окрім того, Законом України від 29.06.2021 №1578-IX внесені зміни до статті 51 Кодексу торговельного мореплавства України щодо вимог до кваліфікації членів екіпажу та покладено на Кабінет Міністрів України обов`язок протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону забезпечити прийняття нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №212 «Деякі питання оптимізації функціонування центральних органів виконавчої влади у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства», серед іншого, перейменовано Державну службу морського та річкового транспорту України на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України та затверджено Положення про Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрацію судноплавства), згідно з абзацом двадцять п`ятим підпункту 12 пункту 4 якого Адміністрація судноплавства відповідно до покладених на неї завдань організовує і контролює проведення підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації та дипломування членів екіпажів морських суден, у тому числі відповідно до міжнародних договорів України, утворює з числа посадових осіб Адміністрації судноплавства державну кваліфікаційну комісію моряків, забезпечує її роботу.

Наказом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 26.04.2022 №113 «Про реорганізацію Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків» вирішено припинити Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків як юридичну особу, реорганізувавши її шляхом приєднання до Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту», яке визначено правонаступником усіх прав та обов`язків Інспекції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден» затверджено Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння, яким, зокрема, встановлено новий порядок присвоєння звань морякам та їх підтвердження, передано повноваження у сфері підготовки та дипломування моряків, у тому числі щодо організації роботи державних кваліфікаційних комісій для підтвердження кваліфікації моряків, підтвердження дійсності визначених законодавством документів моряків, що засвідчують їх кваліфікацію, до компетенції Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрації судноплавства), змінено порядок утворення та організації діяльності державної кваліфікаційної комісії моряків, членами якої відтепер можуть бути виключно посадові особи Адміністрації судноплавства, які є державними службовцями, у зв`язку з чим скасовано наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2007 №377, який визначав раніше діючий Порядок роботи Державних кваліфікаційних комісій, регламентовано порядок складання моряками комп`ютерних іспитів для перевірки їх професійної компетентності, порядок видачі послужних книжок моряка та кваліфікаційних документів моряків, ведення Державного реєстру документів моряків тощо.

Отже, внаслідок прийняття у 2021-2022 роках зазначених нормативно-правових і розпорядчих актів змінилася процедура присвоєнння та підтвердження кваліфікації для членів екіпажу, а функції Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, у тому числі щодо утворення державних кваліфікаційних комісій, були передані Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач оскаржує постанову Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден".

Водночас, зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що заявник просить заборонити Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України:

- утворювати відповідно до ст. 51 КТМ постійно діючі державні кваліфікаційні комісії та/або державні кваліфікаційні комісії моряків для підтвердження кваліфікації моряків, забезпечувати їх роботу, а також підтверджувати кваліфікацію моряків у постійно діючих державних кваліфікаційних комісіях та/або державних кваліфікаційних комісій моряків;

- здійснювати верифікацію кваліфікаційних документів моряків;

- здійснювати організацію та забезпечення складання моряками комп?ютерних іспитів для перевірки професійної компетентності моряків.

Суд вертає увагу на те, що згідно з п. 1 ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Відтак, у процесуальному законі існує пряма заборона вживати заходи забезпечення позову, які мають наслідком встановлення заборони вчиняти певні дії на виконання постанови Кабінету Міністрів України.

Таким чином, обраний позивачем спосіб забезпечення позову фактично спрямований на те, щоб Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України не виконувала певні норми постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден".

Отже, у розумінні наведених приписів ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України за описаної правової ситуації судова заборона на вжиття заявлених заходів не може бути застосована, оскільки фактично призводить до зупинення виконання вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України.

Слід зазначити, що формальна зміна формулювання заходів забезпечення позову не спростовує цього висновку та не змінює правових наслідків застосування таких заходів, а вказує лише на намагання обійти пряму заборону закону.

Таким чином, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши додані до неї докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали видати (надіслати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Балаклицький А. І.