Справа № 500/2422/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Окрема думка судді Восьмого апеляційного адміністративного суду Гудима Л.Я. на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року у справі №500/2422/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку; про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні; окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення (частина друга статті 34 КАС України).
Хоча і окрема думка, в свою чергу, немає жодного правового значення для результатів розгляду справи, але, відповідно до вимог процесуального закону, виключно саме таким чином суддя у процесуальний спосіб може висловити свою незгоду з прийнятим по справі рішенням суду в цілому та зняти з себе професійну відповідальність за його зміст та подальшу реалізацію.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 29.03.2023 року №52 в частині відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1986 року по 13.08.1992 року, період догляду за дитиною з 07.12.1998 року по 06.12.2001 року та періоди отримання допомоги по безробіттю з 20.09.1993 року по 20.03.1994 року, з 20.06.1994 року по 24.08.1994 року, з 24.11.1994 року по 20.12.1994 року, з 12.12.1995 року по 12.03.1996 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1986 року по 13.08.1992 року, період догляду за дитиною з 07.12.1998 року по 06.12.2001 року та періоди отримання допомоги по безробіттю з 20.09.1993 року по 20.03.1994 року, з 20.06.1994 року по 24.08.1994 року, з 24.11.1994 року по 20.12.1994 року, з 12.12.1995 року по 12.03.1996 року.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_1 та ГУПФУ в Тернопільській області подали апеляційні скарги, у яких, з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просили: позивач скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі; відповідач - скасувати в повному обсязі та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року в справі №500/2422/23 скасовано та ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку від 29.03.2023 року №52; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 25.07.1986 року по 13.08.1992 року, період догляду за дитиною з 07.12.1998 року по 06.12.2001 року та періоди отримання допомоги по безробіттю з 20.09.1993 року по 20.03.1994 року, з 20.06.1994 року по 24.08.1994, з 24.11.1994 року по 20.12.1994 року, з 12.12.1995 року по 12.03.1996 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 березня 2023 року про призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуюсь з постановою суду апеляційної інстанції, яка прийнята рішенням більшості голосів колегії суддів, вважаю за необхідне висловити в цій справі окрему думку, з огляду на таке.

Приймаючи постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач має право на зниження пенсійного віку на 2 роки. Позивачка після 1 січня 1993 року проживає м.Чортків Чортківського району, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю за соціально-економічним фактором. Зважаючи на тривалість проживання позивачки у зоні посиленого радіоекологічного контролю, позивачка має право на додаткове зменшення пенсійного віку на 5 років.

Дослідивши матеріали даної справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаю, що вищевказана позиція є помилковою, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.03.2003 року (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII від 28.02.1991 року).

Згідно із статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 року (далі - Закон №796-XII), особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Статтею 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 року не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986 року) по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-XII - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 року у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Так, відповідно до довідки Чортківської міської ради №20-10/365 від 21.03.2023 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 27.01.1989 року по 01.04.1994 року, по АДРЕСА_2 з 01.04.1994 року по 05.04.2011 року, по АДРЕСА_3 з 05.04.2011 року по 24.01.2012 року, по АДРЕСА_4 з 24.01.2012 року по час звернення до суду.

Натомітсь відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 25.07.1986 року, заповненої вперше заводом «Гравітон» стверджується факт роботи позивача на вказаному підприємсті з 25.07.1986 року по 13.08.1992 року (пункт 2).

Також із записів вказаної трудової книжки можна встановити, що до 25.07.1986 року позивач навчалась в СПТУ-13 в м. Чернівці (диплом № НОМЕР_2 ).

Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На моє переконання, постійне місце навчання та роботи позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживанням, відтак факт навчання позивача в СПТУ-13 в м. Чернівці заперечує факт проживання його у зоні посиленого радіологічного контролю (Тернопільська область, м. Чортків, вул. Кн. В.Великого, 32) з моменту аварії на ЧАЕС, що пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю.

Суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні радіоактивного забруднення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986 року) по 24.07.1986 року, тому права на початкову величину зниження пенсійного віку не має.

Таким чином, позивач не набула права на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відтак відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 березня 2023 року про призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За приведених положень законодавства та фактичних обставин справи, переконаний, що суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку про часткову підставність та обгрунтованість позовних, а отже апеляційний суд мав за наслідками апеляційного перегляду справи апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року - без змін.

Суддя Л. Я. Гудим