Справа № 160/24881/23
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
28.09.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шашликов Денис Геннадійович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2, згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення починаючи з дати подачі заяви про призначення пенсії, а саме з 21.04.2023 року.
Також позивач просить суд стягнути на його користь витрати на надання правової допомоги у розмірі 5 000,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 17.10.2023 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
13.10.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. Вік позивача на день звернення складає 57 років. Страховий стаж становить 36 років 02 місяці 23 днів. Пільговий стаж не встановлено, оскільки довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, не відповідає формі додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. А саме в правому куті довідки відсутнє посилання на назву законодавчого документа, яким затверджено дану довідку; назва посади в трудовій книжці та уточнюючій довідці відрізняється; дана посада в Списках № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах не містить підрозділів; за період з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року відсутній номер постанови Кабінету Міністрів України, яким затверджено даний Список. Також звертає увагу, що за пільговий період з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року відсутні відомості по спеціальному стажу в даних персоніфікованого обліку. До страхового стажу не зараховано період військової служби, у зв`язку з відсутністю у військовому квитку дати видачі. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
17.10.2023 року на електронну адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому вона заперечує проти позовних вимог, виходячи з наступного. Позивач звернувся до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 21.04.2023 року здійснювалось Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності. Розглянувши заяву позивача з доданими до неї документами рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з наступних підстав. Згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж складає 36 років 02 місяці 23 дні. Пільговий стаж не встановлено, оскільки довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, не відповідає формі додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. А саме: в правому куті довідки відсутнє посилання на назву законодавчого документа, яким затверджено дану довідку; назва посади в трудовій книжці та уточнюючій довідці відрізняється; дана посада в Списках № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах не містить підрозділів; за період з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року відсутній номер постанови Кабінету Міністрів України, яким затверджено даний Список. Крім того за пільговий період роботи з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року відсутні відомості по спеціальному стажу в даних персоніфікованого обліку. До страхового стажу не зараховано період військової служби, у зв`язку з відсутністю у військовому квитку дати видачі. Отже, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області керувалося нормами чинного законодавства. На підставі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
24.10.2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він не погоджується із твердженнями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, посилається на доводи викладені у позовній заяві та зазначає наступне. На думку представника позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області протиправно не зараховано ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періодів роботи: з 15.08.2005 року по 09.01.2007 рік та з 18.06.2012 року по 31.01.2023 року, що є безумною підставою для зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи за Списком №2 за вказаний період. Зазначає, що позивач за період роботи з 15.08.2005 року по 31.01.2023 року неодноразово залучався до роботи в шкідливих умовах, що підпадає в перелік, за яким особі призначають пенсію на пільгових умовах. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
25.10.2023 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надійшов письмовий відзив на позов, який за змістом ідентичний тому, що вже надходив засобами електронного зв`язку 17.10.2023 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 21.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №2439 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності було розглянуто вказану заяву позивача з доданими до неї документами.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 61 від 28.04.2023 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з наступних підстав. Згідно наданих до заяви документів про стаж, страховий стаж складає 36 років 02 місяці 23 дні. Пільговий стаж не встановлено, оскільки довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, не відповідає формі додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. А саме: в правому куті довідки відсутнє посилання на назву законодавчого документа, яким затверджено дану довідку; назва посади в трудовій книжці та уточнюючій довідці відрізняється; дана посада в Списках № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах не містить підрозділів; за період з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року відсутній номер постанови Кабінету Міністрів України, яким затверджено даний Список. Крім того за пільговий період роботи з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року відсутні відомості по спеціальному стажу в даних персоніфікованого обліку. До страхового стажу не зараховано період військової служби, у зв`язку з відсутністю у військовому квитку дати видачі.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначено в положеннях Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі по тексту - Закон №1058-ІV) та Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ).

Частиною першою статті 114 Закону №1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 06 місяців на зазначених посадах.

Працівникам, які не мають такого стажу роботи з шкідливими й важкими умовами праці, але мають не менш як половину стажу на таких роботах, за наявності відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, зазначеного абзацом першим частини 1 статті 26 Закону, чоловікам на один рік за кожний повний рік такої роботи.

Право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайнятті виконанням робіт, передбачених Списками №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників затвердженим Кабінетом Міністрів України та право яких з 21.08.1992 року підтверджено результатами атестації робочих місць.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року № 1451/11731 (далі - Порядок №383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обгрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі за текстом - Постанова 22-1), визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі за текстом - Порядок № 637).

Згідно із пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З відомостей копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 28.02.1984 року вбачається, зокрема:

- у період 17.04.1985 року по 25.05.1987 року позивач проходив службу в рядах Радянської армії;

- з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року позивач працював електрослюсарем по ремонту устаткування розподільчих пристроїв 4 розряду у Відокремленому підрозділі «Криворізькі магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»;

- з 18.06.2012 року по 03.01.2016 року позивач працював електрослюсарем з ремонту устаткування розподільчих пристроїв 4 розряду у Відокремленому підрозділі «Криворізькі магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»;

- з 04.01.2016 року по 28.08.2017 року - позивач працював електрослюсарем з ремонту устаткування розподільчих пристроїв 5 розряду у Відокремленому підрозділі «Криворізькі магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»;

- з 29.08.2017 року по 09.08.2020 року позивач працював електрослюсарем з ремонту устаткування розподільчих пристроїв 5 розряду групи з експлуатації та ремонту підстанцій дільниці з ремонту електротехнічного обладнання у Відокремленому підрозділі «Криворізькі магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго»;

- з 10.08.2020 року по 31.01.2023 року (момент подачі документів до пенсійного органу) - позивач працював електрослюсарем з ремонту устаткування розподільчих пристроїв 5 розряду дільниці з ремонту підстанційного обладнання №2 відділу підстанційного обладнання у ПрАТ «НАЕК «Укренерго».

При цьому, в оскаржуваному рішенні зазначено, що пільговий стаж не встановлено, оскільки довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, не відповідає формі додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. А саме: в правому куті довідки відсутнє посилання на назву законодавчого документа, яким затверджено дану довідку; назва посади в трудовій книжці та уточнюючій довідці відрізняється; дана посада в Списках № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах не містить підрозділів; за період з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року відсутній номер постанови Кабінету Міністрів України, яким затверджено даний Список. Крім того за пільговий період роботи з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року відсутні відомості по спеціальному стажу в даних персоніфікованого обліку. До страхового стажу не зараховано період військової служби, у зв`язку з відсутністю у військовому квитку дати видачі.

Щодо не зарахуванням відповідачем періоду проходження позивачем строкової військової служби до загального стажу, суд зазначає наступне.

Законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року N 2011-XII.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, зарахування періоду військової служби до страхового стажу прямо передбачено нормами закону та не пов`язується з необхідністю сплати страхових внесків.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем не враховано до загального стажу позивача період проходження строкової військової служби через відсутність у військовому квитку дати його видачі.

Необхідно звернути увагу суду, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 28.02.1984 року міститься запис про службу в радянській армії з 17.04.1985 року по 25.05.1987 року.

Крім того, до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області разом із заявою надавалася архівна довідка Архівного відділу Нікопольської міської ради від 29.06.2022 року №1304, відповідно до якої було зазначено, що 11.04.1985 року ОСОБА_1 був звільнений з ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» за статтею 36 пункту 3 КЗпП УРСР у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії (наказ №Д225 від 11.04.1985 року).

Разом із заявою про призначення пенсії позивачем також надавав військовий квиток НОМЕР_2 , в пункті 8 якого зазначено, що ОСОБА_1 призваний на дійсну військову службу та направлений в частину 17.04.1985 року.

Таким чином, архівною довідкою ради від 29.06.2022 року №1304, трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та військовим квитком позивача в повній мірі підтверджується проходження ним позивачем військової служби в радянській армії у період з 17.04.1985 року по 25.05.1987 року, з огляду на те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

В постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року № 346/1454/17 зроблено правовий висновок, що право позивача на зарахування до страхового стажу періоду перебування на військовій службі прямо передбачено нормами частини другої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і не потребує додаткового підтвердження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області протиправно не зараховано до загального стажу позивача період проходження ним строкової військової служби з 17.04.1985 року по 25.05.1987 року.

Щодо неврахування пенсійним органом наявного трудового стажу в ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Відповідачем не враховано надані позивачем довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зокрема, довідку від 02.11.2022 року №01-8/48368, видану НЕК «Укренерго» та довідку від 31.01.2023 року №05/15, видану Відокремленим підрозділом «Будівництво і ремонт» ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго», з огляду на недоліки в їх заповненні.

Так, відповідно до довідки від 02.11.2022 року №01-8/48368, видану НЕК «Укренерго» ОСОБА_1 працював повний робочий день по вибірці (при неритмічній зайнятості у зазначених Списками шкідливих умовах) у відокремленому підрозділі «Криворізькі магістральні електричні мережі» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» та у відокремленому підрозділі «Дніпровська електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» за період з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року та з 18.06.2012 року по 09.08.2020 року зайнятий під час роботи в діючих (що перебувають під номінальною напругою) електроустановках з напругою 330 кв і більше, за професією, посадою електрослюсаря з ремонту устаткування розподільних пристроїв, зайнятого на роботах в діючих (що перебувають під номінальною напругою) електроустановках з напругою 330 кВ і більше, що передбачена Списком №2 розділ ХІІІ підрозділ 2140000а-19923 код КП 13а Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36; що передбачена Списком №2 розділ ХІІІ підрозділ 7241/19923/62 код КП, Постанова Кабінету Міністрів України № 36, від 24.06.2016 року №461, за період з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року та з 18.06.2012 року по 09.08.2020 року - 01 рік 03 місяці 13 днів при п`ятиденному робочому тижні.

Підстава для видачі: особова справа, книга наказів, картка форми П-2, відомості про заробітну плату за 2005р. 2007р. та за 2012р. 2020р. Накази про атестацію робочого місця: від 03.12.2004р. №538, від 19.08.2010р. №405, від 11.08.2015р. №191, від 28.12.2020 р. №1331-К, які знаходяться на зберіганні у відділі управління персоналом ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Нарвська, буд.1, кім.206.

Також відповідно до довідки від 31.01.2023 року №05/15, видану Відокремленим підрозділом «Будівництво і ремонт» ПАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» ОСОБА_1 працював повний робочий день у відокремленому підрозділі «Будівництво і ремонт» приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» і за період з 10.08.2020 року по 31.01.2023 року виконував роботи з ремонту і обслуговування устаткування трансформаторних підстанцій, капітального та поточних ремонтів, а також аварійно-відновлювальні роботи в електроустановках з напругою 330 кВ і більше, регулювання і налагодження електроустаткування відкритих і закритих розподільних пристроїв за професією, посадою електрослюсар з ремонту устаткування розподільних пристроїв 6 розряду, зайнятий ремонтом, технічним оглядом, устаткування розподільних пристроїв, що передбачена Списком №2 розділ ХХVІІ. Будівництво підрозділ 27а код КП 7241.2, підстава Списики виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36, Списком №2 розділ ХХVІІ. Будівництво код КП 7241.2 підстава Списики виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461 за період з 10.08.2020 року по 31.01.2023 року 02 роки 05 місяців 24 дні.

Підстава для видачі: наказ Південної ЕС НЕК «Укренерго» «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільги та компенсації за умови праці» від 27.06.2018 року №299н/п, наказ «Про атестацію робочих місць» від 30.12.2020 року №147-н/16, наказ «Про розповсюдження результатів атестації робочих місць за умовами праці та встановлення пільг та компенсацій працівникам» ВП «Будівництво і ремонт» від 23.11.2021 року №239-н/16. Додаткові відомості: наказ про прийом на роботу №125-К від 07.08.2020 року.

Вказані записи скріплені печатками підприємства, містять точні записи про період роботи як в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 28.02.1984 року так і в довідках №01-8/48368 від 02.11.2022 року та №05/15 від 31.01.2023 року.

Також, на підтвердження наявності вищевказаного пільгового стажу позивачем до позовної заяви долучено Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць по Списку № 2; накази Дніпровської електроенергетичної системи ДП НЕК «Укренерго» Криворізькі МЕМ про результати чергової атестації робочих місць за умовами праці: від 03.12.2004 року № 538, від 19.08.2010 року № 405, від 11.08.2015 року №191; наказ Відокремленого підрозділу «Дніпровська електроенергетична система» НАЕК «Укренерго» від 28.12.2020 року №1331-К; наказ Відокремленого підрозділу «Будівництво і ремонт» НАЕК «Укренерго» від 23.11.2021 року №238-Н/16.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області протиправно не зараховано ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи: з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року та з 18.06.2012 року по 31.01.2023 року, тому суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи за Списком №2 вказаний період.

На підставі викладеного, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 61 від 28.04.2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах прийнято всупереч вимогам чинного законодавства та є протиправним, тому підлягає скасуванню.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням ч.2 ст.9 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву позивача від 21.04.2023 року №2439 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

Водночас, з приводу позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає про таке.

Як вже було вказано у цьому рішенні, за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача від 21.04.2023 року №2439 було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Тобто, розгляд заяви позивача від 21.04.2023 року №2439 та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині шостій статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що представник відповідача заперечив проти стягнення на користь позивача 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу, виходячи з неспівмірності та реальності понесених витрат.

Суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, враховує складність справи та надані адвокатом послуги.

Як вбачається з поданих до суду матеріалів справи, 18.09.2023 року позивачем укладено договір про надання правової допомоги №151/2023 з Адвокатським об`єднанням «Легал Партнерс Юкрейн» в особі керуючого партнера Шашликова Дениса Геннадійовича.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт - прийняти і оплатити таку правову допомогу та витрати, необхідні для виконання його доручень, на умовах, у порядку та строки, передбачені цим договором.

Згідно з п.4.1-п.4.3 вказаного договору правову допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням клієнт оплачує в розмірі 5 000,00 грн., а саме за підготовку позовної заяви щодо визнання протиправним скасування рішення про відмову в призначені пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській обласні від 28.04.2023 року № 61 та зобов`язання вчинити певні дії.

Розмір гонорару (вартості правової допомоги), зазначений у п.4.1. договору не є остаточним та підлягає коригування у відповідності до п.4.4.,.4.5,4.9 договору.

Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію договір про надання правової допомоги № 151/2023 від 18.09.2023 року, копію акту про надання правової допомоги від 21.09.2023 року на суму 5000 грн., копію листа №151/2023 від 18.09.2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Шашликова Дениса Геннадійовича серія ДП №3661 від 12 березня 2018 року, копію ордера на надання правничої (правової) допомоги АЕ №1228272.

Розрахунок опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат на суму 5000 грн. не надано. Також не надано підтвердження зарахування на рахунок адвоката Шашликова Д.Г. саме цих коштів.

Отже, позивачем не надано доказів понесення витрат із надання правової допомоги у даній справі.

Суд зазначає, що за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу адвокатом, подані суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача.

Аналогічна правова позиція Верховним Судом викладена в постановах від 08 травня 2018 року у справі № 810/2823/17, від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, від 22 травня 2018 року у справі № 826/8107/16, від 24 січня 2019 року у справі № 716/155/17 та від 22 квітня 2019 року у справі № 806/2143/18.

Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 1073,60 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню в сумі 805,20 грн., з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 139, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 61 від 28.04.2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, буд. 22В, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи: з 15.08.2005 року по 09.01.2007 року та з 18.06.2012 року по 31.01.2023 року та до загального стажу період проходження строкової військової служби з 17.04.1985 року по 25.05.1987 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, буд. 22В, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 21.04.2023 року №2439 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, буд. 22В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 805,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна